Справа №345/2047/25 
Провадження № 2/345/41/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.03.2026 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді Якиміва Р.В.
секретаря судового засідання Гладенької Л.Ф.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі суду в м. Калуші в порядку загального позовного провадження цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до Служби у справах дітей Калуської міської ради(орган опіки та піклування), ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з батьком, зустрічним позовом Служби у справах дітей Калуської міської ради (орган опіки та піклування) до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про відібрання дитини у батька без позбавлення його батьківських прав, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Калуської міської ради (орган опіки та піклування) про визначення місця проживання дитини з бабою, -
за участю представника позивача за первісним позовом та представника відповідача за зустрічними позовами адвокат Євстафієвої (дошлюбне Ольшанська) О.Б.,
представника відповідача за первісним позовом та представника позивача за зустрічним позовом Служба у справах дітей Калуської міської ради Дзундзи Л.Я.,
відповідачки за первісним позовом та позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,
представника відповідачки за первісним позовом та представника позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 адвоката Яцківа М.В., -

В С Т А Н О В И В:

представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_3 звернулася до суду з первісним позовом до Служби у справах дітей Калуської міської ради(орган опіки та піклування), ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з батьком, які обґрунтовує наступним.
Він, ОСОБА_1 є батьком малолітньої дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Матір`ю дитини є ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . З матір`ю дитини вони розлучилися, згідно рішення суду від 27.01.2021 року. Даним рішення було залишено проживати дитину з матір`ю. Після розлучення він з дочкою спілкувався, брав участь у її вихованні. У червні 2021 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 , у якої вже було двоє дітей від попереднього шлюбу, а в 2021 році народилася спільна дитина, син ОСОБА_7 . У 2022 році вони з сім`єю виїхали в Польщу, щоб мати можливість влаштуватись на роботу з метою забезпечення багатодітної сім`ї. Після смерті його першої дружини, яка разом з їх дочкою проживала у своєї мами, малолітню дочку забрала на тимчасове проживання мама покійної дружини ОСОБА_2 , яка чинить йому перешкоди у спілкуванні з дочкою. Згідно наказу служби у справах дітей Калуської міської ради від 02.10.2024 дочку тимчасово влаштовано у сім`ю бабусі ОСОБА_2 , не повідомивши його, як батька про це. Він має намір забрати дочку однак, ОСОБА_2 чинить перешкоди в цьому. Він офіційно працевлаштований в Польщі, має стабільний дохід, арендує житло, його дружина не заперечує щодо проживання його дочки ОСОБА_8 разом з ними. Вважає, що визначення місця проживання його дочки ОСОБА_8 з ним повністю відповідає інтересам дитини, а тому звернувся з вказаним позовом до суду.
Ухвалою судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19.05.2025 р. провадження у справі за вищевказаним первісним позов відкрито, призначений розгляд справи у порядку загального позовного провадження, сторонам встановлений строк для надання заяв по суті спору. Призначено підготовче судове засідання.
Представником відповідача за первісним позовом Службою у справах дітей Калуської міської ради (орган опіки та піклування) подано зустрічний позов, в якому вони, просять винести рішення, яким відібрати дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у батька ОСОБА_1 , без позбавлення його батьківських прав.
Свої зустрічні позовні вимоги Служба у справах дітей Калуської міської ради (орган опіки та піклування) обґрунтувала наступним.
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є батьками малолітньої дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно рішення суду від 27.01.2021 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було розірвано. Даним рішення було залишено проживати дитину з матір`ю ОСОБА_5 , яка ІНФОРМАЦІЯ_2 померла. Згідно наказу служби у справах дітей Калуської міської ради від 02.10.2024 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 тимчасово влаштовано у сім`ю бабусі ОСОБА_2 .. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сімї від 02.10.2024 малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з бабусею ОСОБА_2 у двокімнатній квартирі в АДРЕСА_1 та прабабусею ОСОБА_9 .. В квартирі створені задовільні умови, в наявності є одяг, взуття, продукти харчування, шкільне приладдя. Для дитини є місце для сну, відпочинку, вивчення уроків. Батько зі слів ОСОБА_2 проживає за кордоном, має іншу сімю та не цікавиться дочкою, не займається її вихованням, утриманням та навчанням протягом останніх 4–х років. ОСОБА_1 з 2020 року належним чином не виконує батьківські обов`язки, вихованням дочки не займається. Після смерті мами дитини, а першої дружини ОСОБА_1 – ОСОБА_5 він до дитини не приїзжав, не робив жодних спроб забрати дитину. Незважаючи на наявність формального батьківства, малолітня ОСОБА_8 з батьком майже не спілкувалась. Вона на даний час фактично не має уявлення про батька, а зміна середовища проживання для неї матиме негативні наслідки для її психологічного здоров`я. На підставі наведеного просять суд винести рішення, яким відібрати дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у батька ОСОБА_1 , без позбавлення його батьківських прав, а первинний позов – залишити без задоволення.
Представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_3 подала відзив на зустрічний позов Служби у справах дітей Калуської міської ради (орган опіки та піклування) до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про відібрання дитини у батька без позбавлення його батьківських прав, в якому заперечила щодо позовних вимог мотивуючи наступним. ОСОБА_1 є батьком дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розлучення з ОСОБА_5 він продовжував спілкуватися з дочкою, брав участь у її вихованні та утриманні. Після того, як він дізнався про смерть ОСОБА_5 та зателефонував її мамі ОСОБА_2 та попросив її, чи не могла б вона привезти йому дочку до Польщі, куди він виїхав з метою кращих заробітків ніж в Україні. Приїхати самостійно по дитину він не міг через введення в Україні воєнного стану. ОСОБА_2 відповіла, що привезе дочку влітку, після закінчення навчального року. З того часу він постійно телефонував дочці, цікавився її життям, навчанням. Також, він скидав особисто, або своїй сестрі ОСОБА_10 для передачі ОСОБА_8 на її банківську картку, яку було прив`язано до банківського рахунку ОСОБА_2 для забезпезпечення базових потреб дитини. Зазначила, що Служба у справах дітей Калуської міської ради жодним чином йому не телефонувала та не повідомляла його про розгляд питання про тимчасове влаштування дочки у сім`ю бабусі ОСОБА_2 та щодо вирішення питання про позбавлення його батьківських прав. На підставі наведеного вважає, що відсутні будь-які підстави для задоволення зустрічного позову Служби у справах дітей Калуської міської ради (орган опіки та піклування) до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про відібрання дитини у батька без позбавлення його батьківських прав. Просить у задоволенні зустрічного позову відмовити.
Ухвалою судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.06.2025 р. вищевказаний зустрічний позов Служби у справах дітей Калуської міської ради (орган опіки та піклування) до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про відібрання дитини у батька без позбавлення його батьківських прав прийнятий до спільного розгляду із зазначеним вище первісним позовом та об`єднано їх в одне провадження.
Представником відповідачки за первісним позовом ОСОБА_2 адвокатом Яцківим М.В. подано зустрічний позов, в якому він, просить винести рішення, яким визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з бабою, ОСОБА_2 ..
Зустрічні позовні вимоги представником відповідачки за первісним позовом ОСОБА_2 адвокатом Яцківим М.В. обґрунтовано наступним.
Дочка ОСОБА_2 - ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_1 та в шлюбі у них народилася дитина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно рішення суду від 27.01.2021 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було розірвано. Даним рішення було залишено проживати дитину з матір`ю ОСОБА_5 .. Фактично ОСОБА_1 покинув сімю з літа 2020 року та проживав окремо. З цього часу він дочкою не цікавився та участі в її вихованні та утриманні. ІНФОРМАЦІЯ_2 дочка позивачки померла. Згідно наказу служби у справах дітей Калуської міської ради від 02.10.2024 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 тимчасово влаштовано проживати з позивачкою. Термін дії даного наказу неодноразово продовжувався. ОСОБА_1 більше 8-ми місяців з часу смерті дружини та мами його дочки не приїзжав за дитиною, не цікавився її життям. Батько дитини проживає за кордоном, має іншу сімю та не цікавиться дочкою з літа 2020 року по грудень 2024 року. ОСОБА_1 з 2020 року належним чином не виконує батьківські обов`язки, вихованням дочки не займається. На даний час фактично не має уявлення про батька, а вихованням та утриманням дитини займається . На підставі наведеного просять суд винести рішення, яким визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з бабою, ОСОБА_2 , а первинний позов – залишити без задоволення.
Представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_3 подала відзив на зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Калуської міської ради (орган опіки та піклування) про визначення місця проживання дитини з бабою, в якому заперечила щодо позовних вимог мотивуючи наступним. ОСОБА_1 є батьком дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розлучення з ОСОБА_5 він продовжував спілкуватися з дочкою, брав участь у її вихованні та утриманні. Після того, як він дізнався про смерть ОСОБА_5 та зателефонував її мамі ОСОБА_2 та попросив її, чи не могла б вона привезти йому дочку до Польщі, куди він виїхав з метою кращих заробітків ніж в Україні. Приїхати самостійно по дитину він не міг через введення в Україні воєнного стану. ОСОБА_2 відповіла, що привезе дочку влітку, після закінчення навчального року. З того часу він постійно телефонував дочці, цікавився її життям, навчанням. Також, він скидав особисто, або своїй сестрі ОСОБА_10 для передачі ОСОБА_8 на її банківську картку, яку було прив`язано до банківського рахунку ОСОБА_2 для забезпезпечення базових потреб дитини, що підтверджується копіями платіжних доручень. Зазначила, що позивач любить свою дочку, цікавиться її життям та здоров`ям. Натомість її бабуся ОСОБА_2 чинить перешкоди йому, як батьку у спілкуванні з дитиною, налаштовує дитину проти нього. На підставі наведеного вважає, що відсутні будь-які підстави для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Калуської міської ради (орган опіки та піклування) про визначення місця проживання дитини з бабою. Просить у задоволенні зустрічного позову відмовити.
Ухвалою судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17.06.2025 р. вищевказаний зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , тетя особа: Служба у справах дітей Калуської міської ради (орган опіки та піклування) про визначення місця проживання дитини з бабою прийнятий до спільного розгляду із зазначеним вище первісним позовом та об`єднано їх в одне провадження.
Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.08.2025 року цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до Служби у справах дітей Калуської міської ради(орган опіки та піклування), ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з батьком, зустрічним позовом Служби у справах дітей Калуської міської ради (орган опіки та піклування) до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про відібрання дитини у батька без позбавлення його батьківських прав, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Калуської міської ради (орган опіки та піклування) про визначення місця проживання дитини з бабою закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду з викликом учасників справи. 
В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та представник відповідача за зустрічними позовами адвокат ОСОБА_3 підтримала первісні позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні, з підстав, заявлених в первісному позові, в задоволені зустрічних позовних вимог просила відмовити в зв`язку з необґрунтованістю. Додатково в судовому засіданні зазначила, що після розлучення з ОСОБА_5 її довіритель ОСОБА_1 продовжував спілкуватися з дочкою, брав участь у її вихованні та утриманні. Після того, як він дізнався про смерть ОСОБА_5 та зателефонував її мамі ОСОБА_2 та попросив привезти йому дочку до Польщі, куди він виїхав з метою кращих заробітків ніж в Україні. Приїхати самостійно по дитину він не міг через введення в Україні воєнного стану. Він постійно телефонував дочці, цікавився її життям, навчанням. Також, він скидав особисто, або своїй сестрі ОСОБА_10 для передачі ОСОБА_8 на її банківську картку, яку було прив`язано до банківського рахунку ОСОБА_2 для забезпезпечення базових потреб дитини. Зазначила, що Служба у справах дітей Калуської міської ради жодним чином ОСОБА_1 не телефонувала та не повідомляла його про розгляд питання про тимчасове влаштування дочки у сім`ю бабусі ОСОБА_2 та щодо вирішення питання про позбавлення його батьківських прав. На підставі наведеного вважає, що відсутні будь-які підстави для задоволення зустрічного позову Служби у справах дітей Калуської міської ради (орган опіки та піклування) до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про відібрання дитини у батька без позбавлення його батьківських прав. Просить у задоволенні зустрічного позову відмовити. Також, зазначила, що ОСОБА_1 після того, як він дізнався про смерть ОСОБА_5 зателефонував її мамі ОСОБА_2 та попросив її, чи не могла б вона привезти йому дочку до Польщі. ОСОБА_2 відповіла, що привезе дочку влітку, після закінчення навчального року. З того часу він постійно телефонував дочці, цікавився її життям, навчанням, скидав для передачі ОСОБА_8 на її банківську картку, яку було прив`язано до банківського рахунку ОСОБА_2 для забезпезпечення базових потреб дитини, що підтверджується копіями платіжних доручень. Зазначила, що позивач любить свою дочку, цікавиться її життям та здоров`ям. Натомість її бабуся ОСОБА_2 чинить перешкоди йому, як батьку у спілкуванні з дитиною, налаштовує дитину проти нього. На підставі наведеного вважає, що відсутні будь-які підстави для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Калуської міської ради (орган опіки та піклування) про визначення місця проживання дитини з бабою. Просить у задоволенні зустрічного позову відмовити.
Представник позивача за зустрічним позовом та представник відповідача за первісним позовом Служба у справах дітей Калуської міської ради (орган опіки та піклування) в судовому засіданні наполягала на задоволенні їх зустрічного позову, з підстав, викладених в ньому, а в задоволенні первісних позовних вимог просила відмовити, в зв`язку із задоволенням зустрічного позову. Щодо задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Калуської міської ради (орган опіки та піклування) про визначення місця проживання дитини з бабою – не заперечила. Додатково зазначила, що згідно наказу служби у справах дітей Калуської міської ради від 02.10.2024 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 тимчасово влаштовано у сім`ю бабусі ОСОБА_2 .. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї в квартирі створені задовільні умови, в наявності є одяг, взуття, продукти харчування, шкільне приладдя. Для дитини є місце для сну, відпочинку, вивчення уроків. Батько дитини зі слів ОСОБА_2 проживає за кордоном, має іншу сімю та не цікавиться дочкою, не займається її вихованням, утриманням та навчанням протягом останніх 4–х років. ОСОБА_1 з 2020 року належним чином не виконує батьківські обов`язки, вихованням дочки не займається. Після смерті мами дитини, а першої дружини ОСОБА_1 – ОСОБА_5 він до дитини не приїзжав, не робив жодних спроб забрати дитину. Дитина на даний час фактично не має уявлення про батька, а зміна середовища проживання для неї матиме негативні наслідки для її психологічного здоров`я. На підставі наведеного просить їх позов задоволити.
В судовому засіданні позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 та відповідачка за первісним позовом свій зустрічний позов підтримала, просить його задовольнити з тих підстав, що батько дитини ОСОБА_1 більше 8-ми місяців з часу смерті дружини, а її дочки, не приїзджав за дитиною, не цікавився її життям. Він проживає в Польщі, має іншу сім`ю та не цікавився дочкою з літа 2020 року по грудень 2024 року. Дитина фактично з 4-х років постійно проживає з нею у двокімнатній квартирі в АДРЕСА_1 . Вона піклується про неї, створила всі необхідні умови для проживання, навчання та відпочинку дитини. Вона постійно підтримує регулярний зв`язок із навчальним закладом де навчається дитина та стежить за станом здоров`я дитини. На даний час фактично дитина не має уявлення про батька, а визначення місця проживання її з батьком може призвести до психічного стресу дитинита негативно відобразитися на її здоров`ї. У задоволенні первісного позову просить відмовити. Не заперечує щодо задоволення зустрічного позову Служби у справах дітей Калуської міської ради (орган опіки та піклування) до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про відібрання дитини у батька без позбавлення його батьківських прав.
Представник позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 та представник відповідачки за первісним позовом адвокат Яцків М.В. в судовому засіданні підтримав свій зустрічний позов, з підстав, викладених в ньому, а в задоволенні первісних позовних вимог просив відмовити, в зв`язку із задоволенням зустрічного позову. Щодо задоволення зустрічного позову Служби у справах дітей Калуської міської ради (орган опіки та піклування) до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про відібрання дитини у батька без позбавлення його батьківських прав - не заперечив. Додатково зазначив, що фактично ОСОБА_1 покинув сім`ю з літа 2020 року та проживав окремо. З цього часу він дочкою не цікавився та участі в її вихованні та утриманні. ІНФОРМАЦІЯ_2 дочка позивачки померла. Згідно наказу служби у справах дітей Калуської міської ради від 02.10.2024 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 тимчасово влаштовано проживати з позивачкою. ОСОБА_1 більше 8-ми місяців з часу смерті дружини та мами його дочки не приїзжав за дитиною, не цікавився її життям. Батько дитини проживає за кордоном, має іншу сім`ю та не цікавиться дочкою з літа 2020 року по грудень 2024 року. На даний час фактично дитина не має уявлення про батька, а вихованням та утриманням дитини займається бабуся ОСОБА_2 .. На підставі наведеного просять суд винести рішення, яким визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з бабою, ОСОБА_2 .. Первинний позов – залишити без задоволення.
Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та інші докази у справі, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлені наступні обставини та правовідносини.
З 07.06.2017 р. позивач за первісним позовом ОСОБА_1 перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , який розірваний рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.01.2021 р., що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 та зазначеного судового рішення. Даним рішення було залишено проживати дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_5 ..
ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_5 є батьками малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .
ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 . 
Відповідно до Акту про згоду дитини на тимчасове влаштування до сім`ї родичів або інших осіб від 02.10.2024 складеного службою у справах дітей Калуської міської ради, дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виявила згоду на тимчасове влаштування до сім`ї ОСОБА_2 .. Обставинами залишення дитини без батьківського піклування є смерть мами дитини та відсутність з боку батька інтересу утримання, виховання та навчання дитини.
Згідно наказу служби у справах дітей Калуської міської ради від 02.10.2024 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 тимчасово влаштовано у сім`ю бабусі ОСОБА_2 та місце її проживання зареєстровано по АДРЕСА_1 з 05.07.2017 року.
Згідно світлокопій закордонного паспорту, посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_1 з 13.08.2022 по даний час тимчасово проживає в Польщі.
Згідно договору найму від 01.12.2023 ОСОБА_1 уклав договір найму житла по АДРЕСА_2 . 05-306 Якубув, Мазовецьке воєводство, Мінський повіт.
Відповідно до трудового договору від 01.09.2024 та рекомендаційного листа від 05.05.2025 Інженерії ОСОБА_11 – ОСОБА_12 працевлаштований у фірмі Інженерії АДАМПОЛЬ з 01.09.2023 по 31.12.2025 на посаді муляра на підставі трудового договору. Зарекомендував себе як сумлінний, надійний і відповідальний працівник.
Відповідно до Витягу з ІАС «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» від 19.10.2025 відносно ОСОБА_1 відомості про наявність незнятої чи непогашеної судимості відсутні.
Відповідно до заяви ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з якою згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 08.06.2021 зареєстрував шлюб, вона не заперечує щодо проживання разом з нею та її дітьми ОСОБА_4 ..
Відповідно до інформації про транзакцію ОСОБА_12 27.05.2025 перерахував на рахунок Ангеліни Собчишин 380 PLN, 20.06.2025 - 99.72 PLN та 15.06.2025 - 100 PLN. 
Відповідно до наказів служби у справах дітей № 03/01-07 від 02.01.2025, №36/01-07 від 02.04.2025, №101/01-07 від 01.09.2025 продовжено термін тимчасового влаштування малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в сім`ю бабусі ОСОБА_2 ..
Відповідно до наказу служби у справах дітей №117/01-07 від 02.10.2024 взято на облік малолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як дитину, що перебуває у складних життєвих обставинах за підставою ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків.
Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 02.10.2024 малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з бабусею ОСОБА_2 у двокімнатній квартирі в АДРЕСА_1 та прабабусею ОСОБА_9 .. В квартирі створені задовільні умови, в наявності є одяг, взуття, продукти харчування, шкільне приладдя. Для дитини є місце для сну, відпочинку, вивчення уроків. Мама дитини померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батько дитини ОСОБА_1 зі слів ОСОБА_2 проживає за кордоном, має іншу сім`ю та не цікавиться дочкою, не займається її вихованням, утриманням та навчанням. ОСОБА_8 не заперечує щодо її тимчасового влаштування в сімю бабусі ОСОБА_2 ..
Відповідно до характеристики директора Калуського ліцею №5 від 08.10.2024 ОСОБА_4 навчається в школі з 01.09.2023. Має навчальні здібності середнього рівня, до школи приходить охайно одягненою. З 4 років дитиною опікується бабуся, яка цікавиться навчанням дитини, допомагає їй в міру своїх можливостей, завжди приводить та забирає з школи. Батько дитини ніколи не приходив та не цікавився її справами.
Відповідно до повідомлення КНП «Калуський міський центр ПМСД Калуської міської ради» від 10.10.2024 за №700/01-15 ОСОБА_4 на «Д» обліку не знаходиться. На прийом завжди супроводжувала мама або бабуся ОСОБА_2 .. Всі рекомендації лікаря мамою або бабусею дитини сумлінно виконувались.
Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 02.06.2025 малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з бабусею ОСОБА_2 у двокімнатній квартирі в АДРЕСА_1 та прабабусею ОСОБА_9 .. В квартирі створені задовільні умови, в наявності є одяг, взуття, продукти харчування, шкільне приладдя. Для дитини є місце для сну, відпочинку, вивчення уроків. Мама дитини померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батько дитини ОСОБА_1 з 2020 року вихованням, навчанням дитини не займається. Вихованням дитини займається її бабуся ОСОБА_2 ..
Відповідно до висновку служби у справах дітей Калуської міської ради №01-23/348 від 05.06.2025 було встановлено, що ОСОБА_1 з 2020 року не належним чином виконував батьківські обов`язки відносно своєї малолітньої дочки ОСОБА_4 , вихованням не займався, не піклувався про фізичний, духовний розвиток дівчинки, не здійснював підготовку до самостійного життя. Після смерті матері дитини, яка померла у вересні 2024 року, понад 8 місяців не налагодив з дитиною відносин, не підтримував з нею зв`язку. Фактично з 2022 року проживає за межами України. А тому, орган опіки і піклування вважає за доцільне відібрати дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 без позбавлення його батьківських прав.
Відповідно до комплексного психологічного дослідження Калуського міського центру соціальних служб №01-23/477 від 10.06.2025 ОСОБА_4 , проживає з бабусею ОСОБА_2 .. Дитина емоційно прив`язана до бабусі, відчуває з нею захищеність, стабільність і турботу. Бабуся виявляє відповідальність у питаннях виховання, підтримує регулярний зв`язок із навчальним закладом, стежить за станом її здоров`я. Батько дитини ОСОБА_1 не бере участі у вихованні дитини, не забезпечує матеріально, спілкування з дочкою відбулося рідко, у вигляді коротких телефонних дзвінків. Емоційного зв`язку між батьком і дитиною не сформовано. На момент оцінювання дитина чітко висловлює бажання проживати з бабусею, мотивуючи це почуттям безпеки,звичним середовищем, емоційною підтримкою, почуттям довіри та любов`ю. Проживання ОСОБА_4 з бабусею ОСОБА_2 повністю відповідає її інтересам, забезпечує стабільність, психоемоційне благополуччя та здоровий розвиток.
Також, судом було встановлено, що під час судового розгляду даної справи ОСОБА_1 до органу опіки та піклування служби у справах дітей Калуської міської ради, з питання спілкування та виховання дитини не звертався.
Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 звернувся з первісним позовом до Служби у справах дітей Калуської міської ради(орган опіки та піклування), ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з батьком, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ним, як з батьком; служба у справах дітей Калуської міської ради (орган опіки та піклування) звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про відібрання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у батька ОСОБА_1 без позбавлення його батьківських прав; ОСОБА_2 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Калуської міської ради (орган опіки та піклування) про визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з нею, як з бабою дитини.
При вирішенні даного спору, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до Служби у справах дітей Калуської міської ради(орган опіки та піклування), ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з батьком - слід відмовити, при цьому зустрічні вимоги суд вважає обґрунтованими, виходячи з наступного.
У статті 51 Конституції України, частинах другій, третій статті 5 СК України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до статті 9 Конституції України та статті 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV«Про міжнародні договори і угоди» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
За вимогами частини першої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема, в рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13 ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
У статті 1 СК України визначено засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.
СК України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між: подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими; матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання; бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком (частини перша, друга статті 2).
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Закон України від 26 квітня 2001 року № 2402-III«Про охорону дитинства» (далі - Закон № 2402-III) визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.
Відповідно до статті 8 Закону № 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону № 2402-III).
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року в справі № 183/1464/22 (провадження№ 61-7478сво23) вказано, що згідно з частиною першою статті 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.
У статті 163 СК України закріплено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам.
Тобто, вирішуючи питання про доцільність відібрання малолітніх дітей і передання їх батькам, суд насамперед має дослідити, чи не буде це суперечити інтересам дітей, зашкодити їх здоров`ю чи розвитку, та встановити, чи є середовище, в яке передаються діти, благонадійним та благополучним.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За правилами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
З урахуванням таких вимог статті 81 ЦПК України та положень пункту 3 частини першої і частини другої статті 318 ЦПК України заявник повинен довести ті обставини на які він посилається як на підставу своїх вимог, зазначивши про такі обставини у своїй заяві та про докази, які їх підтверджують і до заяви додати ці докази.
За змістом статей 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показами свідків.
У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним в справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься в справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Верховний Суд неодноразово зазначав, що в спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання слід вирішувати в контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо (постанова від 11 грудня 2024 року в справі № 199/5456/23 тощо).
Оскільки СК України не визначає зміст категорії «інтереси дитини», то розкрити зміст цього поняття можна через підхід, що застосовує ЄСПЛ.
Так, під час визначення основних інтересів дитини в кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: 1) у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо не придатною або явно неблагополучною; 2) у найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному середовищі, що не є неблагополучним (пункти 78, 100 рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року в справі ««М. С. проти України» (заява №2091/13).
Такий алгоритм має бути врахований під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини з огляду на норми частини третьої статті 163 СК України, зокрема в спорі між батьком дитини та бабою, в якої дитина проживала довгий час, оскільки взаємини між дідом/бабою та онуками, які спільно проживають тривалий час, підпадають під дію статті 8 Конвенції. Вирішення питання про відібрання дітей у відповідача (баби), як і вирішення питання про неможливість відібрання дітей на користь позивача (батька дитини) становить втручання у право кожної із сторін в справі на повагу до їх сімейного життя.
Втручання в право на повагу до сімейного життя не є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно (а) здійснено згідно із законом, (б) відповідає одній чи кільком законним цілям, що визначені пунктом 2 статті 8 Конвенції, (в) є необхідними у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей.
На питання, чи передбачене втручання у право сторін законом, стаття 163 СК України відповідає ствердно, оскільки закріплює переважне право батьків на проживання разом з малолітньою дитиною, але закон допускає, що батькам може бути відмовлено в цьому, якщо це буде суперечити інтересам дитини.
На питання, чи відповідає втручання у право однієї із сторін цілям, про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції, суд вважає, що таке втручання спрямоване на захист прав і свобод дитини і відповідно вона має законну мету в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції.
Визначаючи, чи був захід із втручання у право однієї із сторін необхідним у демократичному суспільстві, суд, беручи до уваги справу в цілому, має розглядати підстави, наведені для виправдання застосування заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції.
Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме ретельної оцінки низки факторів, і залежно від обставин справи вони можуть відрізнятися.
Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги як першочергове міркування при прийнятті відносно неї будь-яких дій або рішень як у державній, так і у приватній сфері. Найкраще забезпечення інтересів дитини - це право, принцип і правила процедури, які засновані на оцінці усіх елементів, що відображають інтереси дитини у конкретних обставинах. Під час оцінки та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в такому порядку: 1) з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них у співвідношенні з іншими; 2) з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечують юридичні гарантії та належну реалізацію цього права.
Під час оцінки та визначення найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню наступні базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту.
У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
В силу пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Як передбачено статтею 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам за їх бажанням або органові опіки та піклування.
Відібрання дитини - це, насамперед, спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.
Випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини до протиправної чи розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику для життя, здоров`я або для морального виховання. Ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини варто оцінювати з урахуванням її фізичного та психічного розвитку.
Європейський суд з прав людини зазначав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»).
Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Доцільно з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, а також визначити, чи виправдовуються такі заходи станом фізичного або психічного здоров`я дитини. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків.
Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18). 
Відповідно до ст.167 ЦК України, якщо дитина, позбавлена батьківського піклування не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. 
З досліджених судом доказів вбачається, що після розлучення ОСОБА_1 з колишньою дружиною ОСОБА_5 в 2021 р., їх малолітня дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , почала проживати з мамою ОСОБА_5 та бабусею ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 . Батько дитини ОСОБА_1 , у червні 2021 року зареєстрував шлюб з іншою жінкою, а саме ОСОБА_6 , у якої було двоє неповнолітніх дітей та в 2021 році народилась спільна дитина, син ОСОБА_7 . В 2022 році він, разом з новою сім`єю виїхали на тимчасове проживання в Польщу. З часу розлучення з першою дружиною ОСОБА_1 рідко спілкувався та навідував дочку ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла. Її малолітня дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжувала проживати з бабусею ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 . Згідно наказу служби у справах дітей Калуської міської ради від 02.10.2024, термін дії якого продовжувався 02.01.2025, 02.04.2025 та 01.09.2025, дитину тимчасово влаштовано у сім`ю бабусі ОСОБА_2 .. Судом встановлені належні умови проживання дитини за місцем проживання бабусі. 
З часу смерті матері дитини, а саме з 26.09.2024 року по даний час ОСОБА_1 не намагався налагодити відносини з малолітньою дочкою та відновити емоційний зв`язок між ними та прив`язаність, з огляду на необхідність подальшого проживання дочки з батьком, тобто не вживав заходів щодо адаптації дитини щодо проживання з батьком. Після смерті матері дитини, він перебуваючи за кордоном України, куди виїхав на тимчасове проживання з новою сім`єю, не вчинив жодних зусиль щоб забрати дитину для подальшого проживання з ним, залишивши дитину під опікою бабусі. В 2024 р., ОСОБА_1 почав формально цікавитися життям дитини та проявляти інтерес до неї, при цьому не навідував дитину систематично, не брав належної участі в її вихованні та утриманні, рідко телефонував та не спілкувався із дочкою. За весь час роздільного проживання з дитиною кілька разів перерахував на рахунок дитини кошти в загальній сумі 479,72 польських злотих та в сумі 6000 грн., що вказує на несистематичність та недостатність наданої ним дитині матеріальної допомоги. Навіть протягом тривалості даного судового процесу ОСОБА_1 не зміг налагодити відносини з малолітньою дочкою задля відновлення між ними сімейної емоційної прив`язаності, не вживав належних заходів щодо виконання своїх батьківських обов`язків. 
Суд критично ставиться до тверджень представника позивача за первісним позовом щодо перешкоджання відповідачкою за первісним позовом ОСОБА_2 у спілкуванні між батьком ОСОБА_1 та його малолітньою дочкою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки даний факт жодними належними та допустимими доказами не доведено та в судовому засіданні не встановлено. Разом з цим, доказів працевлаштування на час розгляду справи позивачем не подано, а строк трудового договору від 01.09.2024 закінчився 31.12.2025. Обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з батьком буде більш сприятливим для дитини, ніж визначення місця проживання дитини з бабусею не встановлено.
В судовому засіданні встановлено та наданими суду представником відповідачки за первісним позовом та позивачки за зустрічним позовом доказами, зокрема актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 02.10.2024, характеристикою директора Калуського ліцею №5 від 08.10.2024, актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 02.06.2025, висновком служби у справах дітей Калуської міської ради №01-23/348 від 05.06.2025, комплексним психологічним дослідженням Калуського міського центру соціальних служб №01-23/477 від 10.06.2025, встановлено, що малолітня ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 емоційно прив`язана до бабусі ОСОБА_2 , саме її сприймає як свою родину, з нею вона почуває себе комфортно, в останньої налагоджений побут для дитини, до якого ОСОБА_8 вже звикла. Вона батька не сприймає не бажає з ним спільно проживати та спілкуватися.
Вищевказані обставини свідчать, що визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 , з урахуванням віку дитини, а також з урахуванням відсутності факту їх спільного, сталого, тривалого проживання з 2020 року, буде суперечити інтересам дитини, а тому, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Служби у справах дітей Калуської міської ради(орган опіки та піклування), ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з ним, як з батьком слід відмовити.
Дослідженими судом доказами встановлено, що ОСОБА_1 фактично ухилявся протягом тривалого часу від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дочки. Дитина на даний час фактично не має уявлення про батька, не отримувала від нього повноцінного виховання та емоційної підтримки, а у разі залишення малолітньої дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із батьком, вона страждатиме через зміну середовища проживання, що матиме для неї негативні наслідки для її психологічного здоров`я та самопочуття. Тобто залишення дитини разом із відповідачем за зустрічними позовами ОСОБА_1 є небезпечним для морального виховання та психологічного здоров`я дитини. За таких обставин, суд вважає, що є достатні підстави для задоволення зустрічного позову Служби у справах дітей Калуської міської ради (орган опіки та піклування) до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про відібрання дитини у батька без позбавлення його батьківських прав.
Враховуючи, що мати дитини ОСОБА_5 померла, з урахуванням наявного волевиявлення бабусі на визначення місця проживання її онуки з нею, з якою вона тривалий час проживає однією сім`ю, дитина емоційно прив`язана до бабусі, відчуває з нею захищеність, стабільність і турботу, бабуся виявляє відповідальність у питаннях виховання, підтримує регулярний зв`язок із навчальним закладом, стежить за станом здоров`я дитини, враховуючи вік та стать дитини, те, що дитина у ситуації, що склалась на час розгляду справи має більшу прихильність до бабусі, як до особи, яка постійно проживає з нею, здійснює щоденний догляд та турботу, проживання ОСОБА_4 з бабусею ОСОБА_2 повністю відповідає її інтересам, забезпечує стабільність, психоемоційне благополуччя та здоровий розвиток, суд дійшов висновку, що визначення місця проживання дитини з бабою в ситуації, що склалась на час розгляду справи, відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, а тому є достатні підстави для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Калуської міської ради (орган опіки та піклування) про визначення місця проживання дитини з бабою.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.150, 155, 161, 170 СК України, ст.ст. 77-83, 89, 95, 259, 263, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до Служби у справах дітей Калуської міської ради (орган опіки та піклування), ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з батьком.
Задовольнити зустрічний позов Служби у справах дітей Калуської міської ради (орган опіки та піклування) до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про відібрання дитини у батька без позбавлення його батьківських прав.
Відібрати малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без позбавлення його батьківських прав.
Задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Калуської міської ради (орган опіки та піклування) про визначення місця проживання дитини.
Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з її бабусею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 , за зареєстрованою адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Короткий текст рішення було складено 10.03.2026.
Повний текст рішення складено 18.03.2026.

Суддя