ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/22611/23 Головуючий у 1-й інстанції: Панченко Н.Д.
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Черпака Ю.К.,
суддів Кобаля М.І., Штульман І.В.,
за участі секретаря судового засідання Краснової О.Р.,
представник позивача Манжули А.М.,
представник відповідача Нога М.Ю.,  

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Північного офісу Держаудитслужби на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року, якою поновлено строк пред`явлення до виконання виконавчого листа, у справі за адміністративним позовом Управління освіти Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації до Північного офісу Держаудитслужби про визнання протиправним та скасування висновку,
В С Т А Н О В И В:
У липні 2023 року Управління освіти Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - позивач) звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Північного офісу Держаудитслужби (далі - відповідач/апелянт) про визнання протиправним та скасування висновку Північного офісу Держаудитслужби від 22 червня 2023 року за результатами моніторингу процедури закупівлі № UA-2023-05-12-010035-а. 
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2023 року позов Управління освіти Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації задоволено.
Визнано протиправним та скасовано висновок Північного офісу Держаудитслужби від 22 червня 2023 року про результати моніторингу закупівлі № UA-2023-05-12-010035-а.
Стягнуто на користь Управління освіти Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації за рахунок бюджетних асигнувань Північного офісу Держаудитслужби судовий збір у розмірі 2 684, 00 грн.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року апеляційна скарга Північного офісу Держаудитслужби залишена без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2023 року - без змін.
13 травня 2024 року Управління освіти Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації звернулось до Київського окружного адміністративного суду з заявою про видачу виконавчого документа зі стягнення з відповідача судового збору в розмірі 2 684, 00 грн.
25 липня 2024 року Управлінням освіти Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації отримано виконавчий лист № 320/22611/23 від 24 липня 2024 року про стягнення на користь заявника за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судового збору у розмірі 2 684, 00 грн, що підтверджується розпискою.
Відповідно до виконавчого листа від 24 липня 2024 року строк пред`явлення виконавчого документа до виконання до 16 липня 2024 року.
19 вересня 2024 року до суду першої інстанції від Управління освіти Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації надійшла заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа. Заява мотивована тим, що виконавчий лист було отримано заявником після закінчення строку для його пред`явлення. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року заяву Управління освіти Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа за адміністративним позовом Управління освіти Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації до Північного офісу Держаудитслужби про визнання протиправним та скасування висновку задоволено.
Поновлено Управлінню освіти Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації строк пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого 24 липня 2024 року по адміністративній справі № 320/22611/23, строком на три місяці з дня набрання цією ухвалою законної сили.
Ухвала мотивована тим, що заявником пропущено встановлений частиною першою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» тримісячний строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, однак такий пропуск зумовлений об`єктивними та поважними причинами, оскільки виконавчий лист фактично отримано заявником 25 липня 2024 року, тобто після спливу визначеного строку для його пред`явлення, що унеможливило своєчасну реалізацію права на примусове виконання судового рішення . Відповідно до статті 376 Кодексу адміністративного судочинства України пропущений строк може бути поновлено за наявності поважних причин, а право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, гарантованого Конституцією України та підтвердженого практикою Конституційного Суду України і Європейського суду з прав людини. При цьому суд урахував, що несвоєчасне отримання виконавчого листа не залежало від волі стягувача та не може бути підставою для позбавлення його права на виконання рішення суду. Суд також звернув увагу на правову позицію Верховного Суду, відповідно до якої навіть несвоєчасне звернення за видачею виконавчого листа не може автоматично свідчити про відсутність поважних причин пропуску строку, якщо це призводить до фактичного позбавлення особи права на виконання судового рішення. Додатково враховано обставини дії воєнного стану та необхідність забезпечення реального доступу до правосуддя.
Не погоджуючись із судовим рішенням, Північний офіс Держаудитслужби подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та відмовити у задоволенні заяви. В обґрунтування скарги зазначено, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки не встановив об`єктивних та непереборних обставин, які б унеможливлювали своєчасне вчинення відповідних процесуальних дій, а також не надав належної оцінки фактичним обставинам справи. Поважними причинами пропуску строку можуть визнаватися виключно обставини, які не залежали від волі особи та об`єктивно перешкоджали своєчасному пред`явленню виконавчого документа до виконання, тоді як у даному випадку такі обставини відсутні. Зокрема, позивач був належним чином обізнаний про набрання рішенням законної сили та результати апеляційного перегляду ще 15 квітня 2024 року через підсистему «Електронний суд», що підтверджується даними про доставку відповідного судового рішення до його електронного кабінету. Процесуальне законодавство не пов`язує можливість пред`явлення виконавчого листа виключно з моментом його фактичного отримання у паперовій формі, оскільки виконавчі документи формуються та надсилаються через ЄСІТС, а відтак позивач мав можливість своєчасно вжити заходів щодо виконання рішення. Звертається увага на те, що суд першої інстанції не навів у своїй ухвалі конкретних причин, які б відповідали критерію поважності, зокрема не встановив наявності об`єктивних перешкод чи труднощів, що унеможливили пред`явлення виконавчого листа у встановлений законом строк. Також апелянт вказує на необґрунтованість висновків суду щодо поновлення строку без належного дослідження обставин справи та наголошує, що сам факт пропуску строку не може бути підставою для його автоматичного поновлення. У зв`язку з цим Північний офіс Держаудитслужби вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та такою, що підлягає скасуванню.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржувану ухвалу без змін, зазначаючи, що доводи апелянта є безпідставними та не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції. Пропуск строку пред`явлення виконавчого листа до виконання був зумовлений об`єктивними обставинами, які не залежали від його волі, оскільки виконавчий лист було видано судом 24 липня 2024 року та фактично отримано 25 липня 2024 року, тоді як строк його пред`явлення сплив 16.07.2024, тобто ще до моменту його видачі. За таких умов позивач був позбавлений можливості своєчасно реалізувати своє право на виконання судового рішення. Позивач діяв добросовісно та в межах розумного строку, звернувшись 13 травня 2024 року до суду із заявою про видачу виконавчого листа після набрання рішенням законної сили за результатами апеляційного перегляду, що свідчить про відсутність зволікання з його боку. Водночас затримка у виготовленні та видачі виконавчого документа, а також визначення у ньому строку пред`явлення, який вже сплив на момент видачі, не залежали від дій позивача. Ним своєчасно вживались заходи для поновлення пропущеного строку, зокрема 31 липня 2024 року подано відповідну заяву до суду, яка, однак, з незалежних від нього причин не була зареєстрована та розглянута, у зв`язку з чим він був змушений повторно звернутися із такою заявою 19 вересня 2024 року. Рішення суду у справі, на виконання якого видано виконавчий лист, набрало законної сили, залишено без змін судом апеляційної інстанції, а отже підлягає обов`язковому виконанню, а стягнення судового збору є правомірним і не може бути поставлене під сумнів у межах розгляду питання про поновлення строку.
У відповіді на відзив Північний офіс Держаудитслужби наполягає на доводах апеляційної скарги та зазначає про безпідставність заперечень позивача, вказуючи, що у відзиві не наведено об`єктивних аргументів, які б спростовували викладені в апеляційній скарзі доводи щодо неправомірності поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 242 КАС України, оскільки не містить належного обґрунтування та не підтверджує наявності поважних причин пропуску строку, які мають бути пов`язані з об`єктивними, непереборними перешкодами, що не залежали від волі особи. При цьому зазначає, що такі обставини позивачем не доведені, а судом не встановлені. Апелянт звертає увагу на правову природу позивача як суб`єкта владних повноважень та вказує, що суд першої інстанції безпідставно вирішив питання про стягнення судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, оскільки відповідно до положень статті 139 КАС України такі витрати у спорах між суб`єктами владних повноважень не підлягають стягненню. У матеріалах справи відсутні належні докази існування об`єктивних перешкод для своєчасного пред`явлення виконавчого листа до виконання, а тому висновки суду першої інстанції про поважність причин пропуску строку є необґрунтованими та передчасними.
У запереченнях на відповідь на відзив позивач не погоджується з доводами Північного офісу Держаудитслужби та зазначає, що наведені у відповіді аргументи не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин щодо поважності причин пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. Доводи відповідача фактично зводяться до повторного обґрунтування позиції щодо нібито безпідставності стягнення судового збору, однак такі питання виходять за межі предмета розгляду даної справи, оскільки у межах апеляційного провадження переглядається виключно ухвала про поновлення строку, а не законність рішення суду по суті спору. Крім того, у запереченнях зазначено, що відповідач помилково ототожнює позивача із суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах. Позивач обґрунтовує, що у даній справі він не здійснював публічно-владних управлінських функцій, а виступав як замовник у процедурі закупівлі, тоді як відповідач реалізовував владні повноваження як орган державного фінансового контролю, здійснюючи моніторинг закупівлі.
Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Надаючи правову оцінку наявності підстав для поновлення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами частини першої статті 376 Кодексу адміністративного судочинства України пропущений строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання може бути поновлено у разі визнання причин його пропуску поважними.
При цьому колегія суддів враховує, що згідно із статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання, а держава забезпечує його виконання у визначеному законом порядку. 
Невиконання судового рішення або створення перешкод для його виконання, у тому числі шляхом формального застосування процесуальних строків за відсутності реальної можливості їх дотримання, суперечить принципу верховенства права та нівелює право особи на ефективний судовий захист.
Поважними причинами пропуску строку є обставини, які не залежали від волі особи, були об`єктивними та унеможливлювали своєчасне вчинення відповідних процесуальних дій. У даному випадку саме така обставина має місце, оскільки строк пред`явлення виконавчого документа сплив до моменту його видачі судом.
З матеріалів справи слідує, що позивачем вжито всіх залежних від нього заходів для своєчасної реалізації права на виконання судового рішення, зокрема після набрання рішенням законної сили за результатами апеляційного перегляду він 13 травня 2024 року, тобто у розумний строк звернувся до суду першої інстанції із заявою про видачу виконавчого листа.
Водночас виконавчий лист у справі було видано судом лише 24 липня 2024 року та отримано позивачем 25 липня 2024 року, тоді як строк його пред`явлення до виконання, визначений у самому виконавчому документі, сплив 16 липня 2024 року, тобто ще до моменту його фактичної видачі та отримання.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач був об`єктивно позбавлений можливості своєчасно пред`явити виконавчий лист до виконання, оскільки реалізація такого права є неможливою без наявності відповідного виконавчого документа.
Інше тлумачення призвело б до ситуації, за якої особа позбавляється права на виконання судового рішення з причин, що повністю перебувають поза межами її контролю, що є неприйнятним з точки зору принципів справедливості та правової визначеності.
Доводи апелянта про те, що позивач був обізнаний про набрання рішенням законної сили через підсистему «Електронний суд» та мав можливість вчинити дії щодо його виконання, є безпідставними, оскільки сама по собі обізнаність про судове рішення не створює можливості його примусового виконання без належного виконавчого документа.
Норми процесуального законодавства не передбачають можливості пред`явлення до виконання судового рішення без отримання виконавчого документа, а тому сам факт отримання інформації про набрання рішенням законної сили не створює юридичних підстав для відкриття виконавчого провадження.
Крім того, посилання апелянта на відсутність об`єктивних перешкод для пред`явлення виконавчого листа до виконання спростовуються встановленими у справі обставинами, які свідчать про те, що затримка у видачі виконавчого документа, а також визначення у ньому строку, який сплив до моменту його видачі, не залежали від волі позивача.
Щодо доводів апелянта стосовно неправомірності стягнення судового збору, колегія суддів зазначає, що такі доводи виходять за межі предмета апеляційного перегляду у цій справі, оскільки оскарженню підлягає ухвала про поновлення строку, а не судове рішення по суті спору, яке набрало законної сили та не підлягає перегляду в межах даного провадження.
Також колегія суддів враховує, що позивач діяв добросовісно та без невиправданих зволікань, вперше звертався 31 липня 2024 року до суду із заявою про поновлення строку, однак з причин, що не залежали від нього, така заява не була розглянута, відсутні дані про її подальший процесуальний рух, у зв`язку з чим він був змушений повторно звернутися до суду 19 вересня 2024 року.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, надав їм належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про наявність поважних причин пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.
При цьому колегія суддів наголошує, що відповідно до статті 308 КАС України перегляд судового рішення здійснюється в межах доводів апеляційної скарги, однак наведені апелянтом аргументи не містять посилань на такі порушення норм матеріального чи процесуального права, які могли б вплинути на правильність вирішення питання про поновлення строку.
Доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, зводяться до переоцінки обставин справи та формального тлумачення норм процесуального права, а тому підстав для скасування оскаржуваної ухвали не вбачається.
Оскільки суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, то колегія суддів згідно із статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги залишає її без задоволення, а ухвалу суду - без змін.
Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Північного офісу Держаудитслужби залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Кобаль М.І.

Штульман І.В.

Повний текст постанови виготовлено 08.04.2026.