П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/27672/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Черноліхов Сергій Вікторович 
Суддя-доповідач - Моніч Б.С. 
05 березня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Моніча Б.С. 
суддів: Білої Л.М.  Гонтарука В. М. , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 16 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- прийняти його позовну заяву до розгляду виключно за правилами загального позовного провадження;
- визнати дії Закарпатського ГУ ПФУ такими, що порушили законні права позивача-інваліда по зору 2 гр., на вчасний, належний вид і розмір пенсії, передбачене ст.1 3У "Про прожитковий мінімум", ст.28 Конвенції про права інвалідів, ст.48 КУ, судову практику ВС, ЄСПЛ;
- витребувати з Закарпатського ГУ ПФУ первинні документи, на основі яких провели перерахунок розміру пенсії, при зміні її виду, з пенсії по інвалідності - за віком, та всі розрахунки, які призвели до ухвалення незаконного рішення про відмову та порушення права;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Закарпатській області провести законний перерахунок пенсії за віком відповідно вимог законодавства України, враховуючи наявні в особовій справі (персональній обліковій картці, яку приховують) фактичний дохід передбачений ч. 3 ст.40 ЗУ №1058 за 1999-2005 роки, судову практику Верховного Суду КАС, ЄСПЛ, надати ці розрахунки суду і позивачу, до розгляду справи по суті;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Закарпатській області провести нарахування пенсії в розмірі за віком згідно вимог ст. 28 КІ і розрахунку від 28.05.2024, найвигідніший варіант, до розгляду цієї заяви в суді;
- визнати дії, бездіяльність відповідача, по дотриманню вимог ст. 3, 8-9, 19, 22, 48 КУ, ст. 28 КІ, ст. 10, 16, 40, 45-46 ЗУ №1058, ст.16-20 ЗУ "Про звернення громадян", Порядку 22-1 такими, що порушили гарантоване право позивача на вчасну, законну, належну соціальну виплату та обов`язки ГУ ПФУ в Закарпатській області;
- зобов`язати відповідача врахувати при нарахуванні соціальної виплати, реальний дохід за період 01.01.1999 - 31.03.2005, відповідно довідки ДФС ГУ ДФС у Житомирській області Житомирської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Житомирській області від 02.03.2018р. р/н 688/к/06-25-13, згідно норм Податкового Кодексу України;
- стягнути з ГУ ПФУ Закарпатської області свідомо нанесену матеріальну шкоду 30280 гривень, моральну шкоду (здоров`ю) - 1200000 грн., в сумі 1230280 гривень.
Ухвалою суду від 11.12.2025 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, позивачу запропоновано усунути зазначені в ухвалі суду недоліки протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом надання до суду:
- нової (уточненої) позовної заяви, у тому числі її примірників для надіслання на адресу відповідачів, із наступними виправленнями:
а) приведенням позовних вимог відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України;
б) викладенням позовних вимог з конкретизацією дати з якої позивачу необхідно здійснити перерахунок пенсії;
в) викласти прохальну частину позовної заяви без вимог про витребування доказів;
- обґрунтованих розрахунків сум моральної та матеріальної шкоди та доказів на підтвердження їх розміру.
На виконання ухвали суду позивач надіслав уточнену позовну заяву.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 16 січня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії повернуто позивачу.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у встановлений строк недоліки позовної заяви не усунув, тому така заява підлягає поверненню позивачу.

ІV. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, заявник подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та недотримання норм матеріального права, просить скасувати ухвалу суду та переглянути справу в повному обсязі.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначив, що вважає ухвалу незрозуміло мотивованою, неповною, незаконною, належно не обґрунтованою, ухваленою з свавільним порушенням принципів верховенства права. Ухвала щодо наявності підстав для залишення бех руху та повернення позовної заяви позбавила його права на вчасний судовий захист свого права. У будь-якому випадку, за наявності відповідних сумнівів, суд першої інстанції був зобов`язаний з`ясувати вказані питання під час судового розгляду справи, а не повертати позовну заяву.
Відповідач не подав відзиву на апеляційну скаргу.

V. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), а також, надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.
Частиною 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Право на судовий захист реалізується особою шляхом подання позовної заяви до суду, вимоги щодо форми та змісту якої встановлені нормами статті 160 КАС України.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.
За правилами частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначаються: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) зазначення ціни позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень; 4) зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача; 10) у справах щодо оскарження нормативно-правових актів - відомості про застосування оскаржуваного нормативно-правового акта до позивача або належність позивача до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт; 11) власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Згідно з частиною першою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) (частина друга статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України).
Пунктом 1 частини першої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
З аналізу наведених норм процесуального права вбачається, що законодавець пов`язує можливість відкриття провадження в адміністративній справі виключно з дотриманням позивачем установлених вимог до форми та змісту позовної заяви.
Водночас інститут залишення позовної заяви без руху є процесуальним механізмом, спрямованим не на обмеження права особи на доступ до правосуддя, а на забезпечення належної організації судового розгляду, визначеності предмета спору, меж судового розгляду та реалізації принципів змагальності й диспозитивності.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що вимоги статті 160 КАС України мають імперативний характер. Належне формулювання змісту позовних вимог та виклад обставин, якими вони обґрунтовуються, є не формальністю, а обов`язковою передумовою здійснення судом правосуддя. Саме з чітко визначених позовних вимог суд встановлює предмет спору, визначає належний спосіб захисту та формує предмет доказування.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, зокрема, у постанові 16.02.2022 у справі № 9901/482/21, що закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право. Зміст та обсяг порушеного права та викладення обставин, якими воно підтверджується, в кожному конкретному випадку можуть різнитися, але принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові межі події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною.
Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12.02.2020 у справі № 640/7310/19, від 26.02.2020 у справі № 520/12042/18, від 06.05.2020 у справі № 9901/42/20, від 03.06.2021 у справі № 9901/41/21, від 27.10.2021 у справі № 9901/337/21.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.12.2021 у справі № 9901/380/21 вказано, що зміст позову – це частина позову, яка, з одного боку, відображає вид судового захисту, а саме звернену до суду вимогу позивача щодо застосування конкретних способів захисту порушеного, оспорюваного чи невизнаного права; відповідно до змісту позовних вимог встановлюються межі судового розгляду і предмет доказування. З іншого боку, зміст позовних вимог складають матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, щодо яких суд повинен ухвалити рішення.
Отже, законодавець закріпив за позивачем право на звернення до суду, право обирати спосіб захисту, визначати підстави позову та одночасно передбачив обов`язок останнього зазначити це в позовній заяві, а також доводити правомірність вимог.
Під змістом позовних вимог розуміється, зокрема, визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу, який має бути сформульований максимально чітко і зрозуміло, а тому, особа, звертаючись до суду із позовною заявою, повинна чітко зазначити рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що порушили її право та вказати спосіб захисту свого порушеного права.
Під змістом позовних вимог розуміються запропоновані позивачем способи захисту свого публічного права, свободи чи інтересу, а обставинами, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, є конкретні юридичні факти, з настанням яких суб`єкти публічного права вступають з фізичними чи юридичними особами у спірні правовідносини. Позовні вимоги і обставини в їх обґрунтування мають викладатися лаконічно, чітко, зрозуміло, з використанням прийнятої юридичної термінології (постанова Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2022 у справі № 990/81/22).
Як убачається з матеріалів справи, ухвалою суду першої інстанції від 11 грудня 2025 року позовну заяву було залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 160 КАС України. 
При цьому в ухвалі про залишення позовної заяви без руху суд першої інстанції чітко і конкретно визначив недоліки, які підлягали усуненню, а саме зазначив, що: у прохальній частині позову не визначено конкретного способу судового захисту відповідно до частини першої статті 5 КАС України, оскільки позивач одночасно поєднав вимоги про визнання дій (бездіяльності) протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та інші вимоги без їх належного процесуального розмежування; не конкретизовано, яке саме рішення, дія чи бездіяльність відповідача оскаржується, за який період та з якої дати, зокрема не визначено момент, з якого позивач просить здійснити відповідний перерахунок та виплату; вимоги про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 30 280 грн та моральної шкоди у розмірі 1 200 000 грн заявлені без наведення обґрунтованого розрахунку, без зазначення складових таких сум та без подання доказів, що підтверджують наявність шкоди, її розмір і причинно-наслідковий зв`язок із діями чи бездіяльністю відповідача; у прохальній частині позовної заяви об`єднано матеріально-правові вимоги з процесуальними клопотаннями (зокрема щодо витребування доказів), що суперечить вимогам до структури та змісту позову.
Позивачу було надано строк для усунення зазначених недоліків із роз`ясненням способу їх усунення.
На виконання ухвали суду позивач надіслав уточнену позовну заяву.
Оцінюючи подану на виконання ухвали уточнену позовну заяву, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що її зміст не свідчить про належне усунення недоліків.
Зокрема, позивач і в уточненій позовній заяві значною мірою зосереджується на твердженнях про тривале, системне та, на його переконання, умисне порушення його прав відповідачем, наводить оціночні судження щодо діяльності суб`єкта владних повноважень, посилається на норми Конституції України та міжнародні акти, однак при цьому: не формулює чітко визначеного способу судового захисту відповідно до переліку, передбаченого частиною першою статті 5 КАС України; не конкретизує, яке саме рішення, дія чи бездіяльність відповідача оскаржується, у чому полягає їх протиправність та які саме правові наслідки підлягають скасуванню або зміні; не надає належного розрахунку заявлених сум матеріальної та моральної шкоди, а також доказів, які підтверджують наявність шкоди, її розмір та причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача і заподіяними збитками; не відокремлює фактичні обставини від правових доводів та загальних тверджень.
Колегія суддів зазначає, що посилання позивача на тривалий характер порушення його прав саме по собі не може вважатися належним виконанням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви. Незалежно від того, наскільки істотним чи тривалим, на думку особи, є порушення її прав, вона зобов`язана чітко визначити, яке саме рішення, дія чи бездіяльність оскаржується, у чому полягає їх протиправність та який конкретний спосіб судового захисту вона просить застосувати.
При цьому, обов`язок формулювання предмета спору та змісту позовних вимог покладений виключно на позивача. Суд не вправі підміняти сторону у визначенні правової позиції, самостійно конструювати або уточнювати позовні вимоги, визначати замість позивача належний спосіб захисту чи надавати позовній заяві інший зміст, ніж той, який у ній викладено. Інакше суд вийшов би за межі своїх повноважень, порушив би принцип диспозитивності адміністративного судочинства та фактично став би на бік однієї зі сторін, що є неприпустимим з огляду на вимоги процесуальної рівності.
Водночас апеляційний суд враховує, що право на судовий захист, гарантоване статтею 55 Конституції України, не є абсолютним і реалізується у порядку та спосіб, визначені законом. Встановлення процесуальних вимог до форми і змісту позовної заяви є допустимим та необхідним елементом регулювання доступу до суду, спрямованим на забезпечення ефективності правосуддя та юридичної визначеності.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово зазначав, що право на доступ до суду може підлягати допустимим обмеженням процесуального характеру, якщо такі обмеження переслідують легітимну мету та є пропорційними.
У даному випадку суд першої інстанції надав позивачу реальну можливість усунути недоліки позовної заяви, чітко окреслив їх перелік та спосіб усунення. 
Невиконання позивачем вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху є підставою для повернення позовної заяви відповідно до пункту 1 частини першої статті 169 КАС України.
Разом з тим, повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторного звернення до адміністративного суду після належного оформлення позову відповідно до вимог процесуального закону.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції діяв у межах наданих йому повноважень, правильно застосував норми процесуального права та не допустив порушення права позивача на доступ до правосуддя.
Доводи апеляційної скарги зводяться до повторного викладення позиції позивача щодо суті спору та наголошення на тривалості порушення його прав, однак не спростовують встановленого факту неусунення недоліків позовної заяви та не містять аргументів щодо неправильного застосування судом норм процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ
З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.
Згідно з частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 16 січня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Біла Л.М.    Гонтарук В. М.