ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/39652/24 Суддя (судді) першої інстанції: Жук Р.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Штульман І.В.
суддів: Оксененка О.М.,
Черпака Ю.К.,-
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

13 серпня 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася в Київський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - відповідач-2) про:
- визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області щодо відмови у призначенні їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII (далі - Закон №796-XII), відповідно до поданої заяви;
- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити, нарахувати та виплачувати їй пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, відповідно до Закону №796-XII.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10 липня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 06 грудня 2023 року №104050003951. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області призначити ОСОБА_1 пенсію зі зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону №796-XII, із зарахуванням всіх періодів, зазначених в трудовій книжці позивача. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві. Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.
Не погоджуючись з рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10 липня 2025 року, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - апелянт) звернулося до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення і ухвалити нове про відмову в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 . Апелянт зазначає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки довідка від 05 жовтня 2023 року №05-07.490, яка видана архівним відділом Вишгородської районної військової адміністрації (далі - РВА) на прізвище ОСОБА_2 , не відповідає даним паспорту позивача ОСОБА_3 .
Позивачем ОСОБА_1 не подано відзив на апеляційну скаргу.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження.
За змістом частини першої статті 309 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
За приписами частини другої статті 309 КАС України, у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.
Згідно з частиною четвертою статті 9 КАС України, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.
Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 липня 2025 року, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача-2 не підлягає задоволенню, мотивуючи наступним.
З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , являється потерпілою внаслідок аварії на ЧАЕС 2-ої категорії.
01 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з заявою про призначення їй пенсії за віком, з урахуванням статті 55 Закону №796-XII.
06 грудня 2023 року Головне управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області прийняло рішення №104050003951 про відмову у призначенні пенсії, у зв`язку із недостатністю у позивача відповідного страхового стажу, вказавши, що до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано періоди з 01 вересня 1987 року по 07 липня 1989 року (відсутній номер і дата видачі атестату), з 13 листопада 1990 року по 23 лютого 1991 року (не читається печатка), з 21 березня 1991 року по 10 липня 1991 року (різниця дати наказу та дати запису), з 03 жовтня 1991 року по 01 липня 1994 року (перейменування підприємства).
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою за захистом своїх прав та законних інтересів його довірителя.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частини другої статті 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; зокрема, закони приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (стаття 8, частина друга статті 19 Конституції України).
Відповідно до частини другої статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Отже, за своїм змістом положення частини другої статті 22 Конституції України передбачають як обов`язок держави гарантувати конституційні права і свободи, так і утримуватись від прийняття будь-яких актів, які призводили б до звуження обсягу уже існуючих на момент такого прийняття прав і свобод людини.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно із статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 березня 2003 року №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
Законом №796-ХІІ визначені основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.
Статтею 49 Закону №796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Відповідно до абзацу першого статті 55 Закону №796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Згідно з абзацом шостим пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ, потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у такому порядку: 2 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
За визначенням, що міститься у статті 1 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
За приписами частин другої та четвертої статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Так, до 01 січня 2004 року стаж підтверджується документально, в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
З рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області від 06 грудня 2023 року №104050003951 вбачається, що страховий стаж позивача для розрахунку пенсії складає 8 років 9 місяці 11 день.
Позивачу встановлено статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 27 жовтня 2023 року.
Частиною першою статті 44 Закону №1058-IV встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку (частина друга статті 44 Закону №1058-IV).
За приписами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року №122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").
Так, рішенні Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області №104050003951 від 06 грудня 2023 року зокрема зазначено, що до страхового стажу не враховано період навчання/роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 , а саме: з 01 вересня 1987 року по 07 липня 1989 року (відсутній номер і дата видачі атестату), з 13 листопада 1990 року по 23 лютого 1991 року (не читається печатка), з 21 березня 1991 року по 10 липня 1991 року (різниця дати наказу та дати запису), з 03 жовтня 1991 року по 01 липня 1994 року (перейменування підприємства).
Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637).
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Таким чином, основним документом, який підтверджує наявний стаж роботи є трудова книжка, а інші документи приймаються до уваги виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду звертає увагу апелянта, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки, як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
У постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17, від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17, від 25 квітня 2019 року у справі №336/6112/16-а та від 31 жовтня 2019 року у справі №688/4170/16-а та від 24 червня 2021 року по справі №758/15648/15-а Верховний Суд дійшов висновку про те, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
За приписами пункту 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно пункту 1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України від 29 липня 1993 року №58 (далі - Інструкція №58), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
На виконання підпунктів 2.2.-2.4 Інструкції №58, до трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду звертає увагу, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу, порушення неналежного порядку ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача ОСОБА_1 конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання їй пенсії за віком.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 "Про трудові книжки працівників", відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить.
Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року по справі №677/277/17.
Крім того, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві, за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства та не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21 лютого 2018 року у справі №687/975/17.
Судами досліджено трудову книжку ОСОБА_1 , яка заповнена відповідно до Інструкцій №162 та №58, записи в трудовій книжці про роботу позивача відповідають вимогам заповнення трудової книжки, оскільки містять чітку дату прийому, чітку дату звільнення з роботи та підстави звільнення, номери наказів та їх дати, посаду на якій працювала позивач та відбитки печаток підприємств при прийнятті та звільненні з роботи.
Позивач ОСОБА_1 належить до осіб, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю (2 категорії), згідно з абзацом четвертим статті 14 Закону №796-ХІІ.
Оскільки належність позивача ОСОБА_1 до потерпілих осіб від Чорнобильської катастрофи 2 категорії ніким не оспорювалась, посвідчення не визнано недійсним та не скасовано у встановленому Законом порядку, позивач має право на користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема, призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.
З огляду на наведене, встановлені судом обставини дають підстави для висновку, що позивач ОСОБА_1 набула права на призначення пільгової пенсії за віком, відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.
Тож, подані ОСОБА_1 документи не викликають сумнівів щодо її проживання в зоні посиленого радіологічного контролю. Інших підстав неможливості призначення позивачу пенсії відповідачем не наведено, а тому відмова відповідача у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ є необґрунтованою.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах Верховний Суд сформулював раніше, зокрема, у постановах від 23 березня 2020 року у справі №287/79/17-а, від 12 квітня 2019 року у справі №287/42/17-а, від 11 серпня 2018 року по справі №289/193/17.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає, що судом першої інстанції правомірно зроблено висновок, що відповідачем-2 протиправно не зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 періоди, зазначених в трудовій книжці позивача.
Щодо вимоги позивача ОСОБА_1 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити їй пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до поданої нею заяви, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду зазначає наступне.
Пунктом 4.2 розділу IV "Приймання, оформлення і розгляд документів" Порядку №22-1 передбачено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію.
Після реєстрації заяви позивача та сканування копій наданих документів засобами програмного забезпечення, органом, що розглядає заяву, згідно принципу екстериторіальності, було визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.
Згідно з вимогами пункту 4.3 розділу IV Порядку №22-1, рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Відповідно до абзацу другого пункту 4.7 розділу IV Порядку №22-1, орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
Згідно з пунктом 4.10 розділу IV Порядку №22-1, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, а після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Отже, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області є уповноваженим органом, який має право приймати рішення про призначення позивачу пенсії із зниженням пенсійного віку, а прийнявши таке рішення, має передати електронну пенсійну справу засобами програмного забезпечення до Головного управління Пенсійного фонду у Київській області за місцем проживання ОСОБА_1 для здійснення виплати їй пенсії.
Наведене свідчить про те, що Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області не є уповноваженим органом, який має право призначати пенсію позивачу, що є підставою для відмови у позові ОСОБА_1 щодо вимог, заявлених до відповідача 1.
Пунктом 1 частини першої статті 45 Закону №1058-ІV визначено, що пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає, що пенсія зі зниженням пенсійного віку на 5 років, згідно частини другої статті 55 Закону №796-ХІІ, повинна бути призначена ОСОБА_1 з дня звернення, а саме: з 01 грудня 2023 року (оскільки позивач фактично оскаржує рішення відповідача-2 №104050003951 від 06 грудня 2023 року, відповідь яким була надана на заяву від 01 грудня 2023 року).
Щодо посилання апелянта на те, що архівним відділом Вишгородської РВА видано позивачу довідку на прізвище « ОСОБА_2 », яке не відповідає даним паспорту позивача, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду звертає увагу, що в трудовій книжці ОСОБА_1 , яка виписана в 11 червня 1990 року зазначено прізвище « ОСОБА_4 » та в подальшому внесено запис про зміну прізвища ОСОБА_3 , згідно паспорту громадянина України НОМЕР_3 від 16 квітня 1996 року. Враховуючи, що відомості про навчання і трудову діяльність позивача заповнювалася російською мовою в 1990 роках, і лише з моменту отримання паспорту громадянина України прізвища переведені на українську мову, то в архівній довідці зазначено відомості, які були внесені до 1991 року, що в свою чергу не може свідчити про незарахування їх до стажу позивача ОСОБА_1 .
Крім того, дані видані відділом Вишгородської РВА, у відповідності до вимог Закону України «Про персональні дані», юридичні особи, в тому числі і суб`єкти владних повноважень не мають право надавати відомості третім особам, отже отримавши вищезазначена довідка стосується саме ОСОБА_1 , яка її отримала.
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним захистом прав позивача буде зобов`язати саме Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, як територіальний орган Пенсійного фонду України, який у порядку екстериторіальності розглядав заяву позивача ОСОБА_1 про призначення їй пенсії із зниженням пенсійного віку, із зарахуванням всіх періодів зазначених у трудовій книжці ОСОБА_1 . 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 прийнято у відповідності до вимог законодавства, а доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи статті 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 липня 2025 року у справі №320/39652/24 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Штульман

Судді: О.М. Оксененко

Ю.К. Черпак