Справа № 156/62/25
Провадження № 2/156/43/26
Рядок статзвіту № 52

Р І Ш Е Н Н Я 
і м е н е м У к р а ї н и 
25 лютого 2026 року сел. Іваничі
Іваничівський районний суд Волинської області
в складі: головуючого – судді Малюшевської І. Є.,
за участю секретаря судового засідання Киці Л. Ф., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел. Іваничі цивільну справу № 156/62/25 за позовом 
ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Улибін-Вельгус Володимир Володимирович, 
до ОСОБА_2 , представник відповідача – адвокат Герасимчук Людмила Романівна,
про відшкодування збитків, завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди, -
учасники справи:
позивач – не з`явився,
представник позивача - адвокат Улибін-Вельгус Володимир Володимирович (в режимі відеоконференції),
відповідач - ОСОБА_2 ,
представник відповідача – адвокат Герасимчук Людмила Романівна,
в с т а н о в и в :
І. Суть спору
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих в результаті ДТП. Свої вимоги мотивує тим, що 20.07.2024 року о 14 год. 41 хв. ОСОБА_2 , керуючи комбайном ДОН 1500 Б, днз. НОМЕР_1 у с. Литовеж Володимирського району Волинської області, рухаючись по польовій дорозі між земельними ділянками, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення з комбайном НИВА СК-5, днз. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який молотив ячмінь на земельній ділянці. Внаслідок ДТП обидва комбайни отримали механічні ушкодження з матеріальними збитками.
Постановою Іваничівського районного суду Волинської області від 18.09.2024 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Позивач, на підставі довіреності від 31.07.2024 року, має право на отримання шкоди завданої комбайну НИВА СК-5, днз. НОМЕР_2 .
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника, або особи, яка правомірно володіла комбайном ДОН 1500 Б, днз. НОМЕР_1 , забезпечена не була. Будь-які договори страхування відповідальності за шкоду завдану комбайном ДОН 1500 Б, днз. НОМЕР_3 , не укладалися.
Відповідно до висновку експертизи № 1403 від 28.08.2024 року вартість матеріального збитку. Завданого власнику пошкодженого комбайна НИВА СК-5, днз. НОМЕР_2 , збігається із сумою вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу і становить 47 412,80 грн.
Крім того, в результаті ДТП позивач ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, у зв`язку із чим перебував на стаціонарному лікуванні у КП «Нововолинська ЦМЛ» із травмами голови, де йому було діагностовано струс головного мозку від 20.07.2024 року. Відтак, просить суд стягнути моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн.
Разом з тим, у позовній заяві позивач заявив до стягнення витрати на правову допомогу в розмірі 15 000,00 грн, витрати на лікування – 554,62 грн, витрати на проведення експертизи – 20 000,00 грн, судовий збір – 2 422,00 гривень.
З поданого представником відповідача відзиву на позовну заяву слідує, що відповідач ОСОБА_2  із позовними вимогами позивача не згідний, оскільки пошкодження транспортного засобу позивача відбулося через те, що останній викрав посіви ячменю, які посадженні відповідачем на полі, належному гр-ці ОСОБА_3 , здійснені за згодою власника поля. Фактично пошкодження комбайна відбулося внаслідок затримання комбайна, яким керував позивач, на місці вчинення правопорушення. Дії відповідача були спрямовані на припинення протиправних дій позивача, які виразились у викраденні урожаю посівів ячменю відповідача, останнім вчинялись дії, пов`язані з безумовним правом особи на самозахист своїх цивільних прав. Фактично ОСОБА_2 вчинялись дії для припинення зазіхання на його майно та межі такої необхідної оборони не були перевищені. Враховуючи наведене, відповідач вважає, що не зобов`язаний відшкодовувати шкоду позивачу, оскільки вона спричинена при здійсненні самозахисту від посягання на майно відповідача.
Крім того, відповідач не згідний з позовними вимогами про відшкодування моральної шкоди, виходячи з того, що позивачу було відомо про те, що він вчиняє протиправні дії по заволодінню майном відповідача, зокрема, урожаю посівів ячменю, однак він цілеспрямовано вчиняв такі дії. Усвідомлюючи протиправність своїх дій, на переконання відповідача, позивач повинен був розуміти, що власник майна має право вчиняти дії, спрямовані на захист свого майна, однак продовжував їх вчиняти.
Також відповідач зазначає, що в матеріалах справи відсутнє обґрунтування суми відшкодування моральної шкоди.
Крім того, у відповідача викликає сумнів законність керування позивачем зернозбиральним комбайном, який був пошкоджений, оскільки з копії посвідчення тракториста, доданого до матеріалів справи, неможливо зробити висновок про те, чи мав позивач право керувати зернозбиральним комбайном.
За таких обставин, беручи до уваги, що відповідачем правомірно вчинялись дії при здійсненні самозахисту від посягання на його майно, він не зобов`язанний відшкодовувати шкоду позивачу, а тому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 по відшкодуванню збитків, завданих у результаті дорожньо-транспортної пригоди.
Представник відповідача адвокат Герасимчук Л. Р. підтримала позицію свого довірителя, та просила визнати його дії по відношенню до позивача правомірними в стані самозахисту та необхідної оборони без перевищення її меж, та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з урахуванням ст. 1169 ЦК України.
ІІ. Позиція учасників справи
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.
Інтереси позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні представляє адвокат Улибін-Вельгус В.В., який в судовому засіданні в режимі відеоконференції позов підтримав у повному обсязі та просив такий задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, зміст якої викладено у розділі І цього рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив щодо позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву, зміст якого викладено у розділі І цього рішення.
Представник відповідача адвокат Герасимчук Л. Р. заперечила щодо задоволення позову у повному обсязі та просила відмовити у задоволенні позову з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву, зміст якого викладено у розділі І цього рішення.
ІІІ. Процесуальні дії у справі
30.10.2025 заяву представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Герасимчук Людмили Романівни про перегляд заочного рішення суду задоволено, заочне рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 13.05.2025 у справі ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди скасовано та призначено справу до підготовчого розгляду.
Ухвалою від 17.12.2025 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті. 
В судове засідання 25.02.2026 року позивач не прибув, хоч належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.
Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин підстави для відкладення розгляду справи відсутні.
ІV. Обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, 20.07.2024 року о 14 год 41 хв. ОСОБА_2 , керуючи комбайном ДОН 1500 Б, днз. НОМЕР_1 у с. Литовеж Володимирського району Волинської області, рухаючись по польовій дорозі між земельними ділянками не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення з комбайном НИВА СК-5, днз. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який молотив ячмінь на земельній ділянці. Внаслідок ДТП обидва комбайни отримали механічні ушкодження з матеріальними збитками. Дії ОСОБА_2 за порушення п. 12.1, п.13.1 Правил дорожнього руху кваліфіковані за ст. 124 КУпАП. Вина відповідача ОСОБА_2 у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Іваничівського районного суду Волинської області від 18.09.2024 року, яка набрала законної сили 01.10.2024 року. В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений транспортний засіб комбайн НИВА СК-5 днз. НОМЕР_4 , під керуванням позивача – ОСОБА_1 .
Як свідчать матеріали справи, внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника комбайна ДОН 1500Б днз. НОМЕР_5 на дату ДТП застрахованою не була, тому потерпіла сторона звернулася до МТСБУ із заявою про відшкодування шкоди, завданої внаслідок зазначеної ДТП.
Листом № 3-01а/36453 від 28.08.2024 року МТСБУ надало відповідь ОСОБА_1 (а.с. 67) зазначивши, що завдана шкода не підлягає відшкодуванню на умовах, передбачених ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" з огляду на те, що закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. А комбайн не є наземним транспортним засобом в розумінні Закону, і, відповідно, обов`язку у МТСБУ зі сплати відшкодування за шкоду, заподіяну таким пристроєм, - не виникає. Вартість відновлювального ремонту комбайну СК-5 НИВА днз. НОМЕР_4 , відповідно до висновку експертизи № 1403 від 28.08.2024 року, з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 47 412,80 гривень.
Внаслідок ДТП, що сталася позивач перебував на лікуванні. Згідно з випискою амбулаторного хворого № 1245549 (а.с. 37) ОСОБА_1 рекомендовано приймати ряд ліків, які останній придбав відповідно до копії чеку № 61810 від 30.07.2024 року (а.с.18) на суму 554,62 грн.
Позивачем додатково понесені витрати на послуги проведення експертизи в розмірі 20 000, 00 гривень, що підтверджується копією квитанції від 13.08.2024 року (призначення платежу: висновок експерта СК-5 НИВА), рахунком-фактурою ФОП ОСОБА_4 за проведення висновку експерта на суму 20 000,00 грн., Договором про надання платних послуг з проведення експертизи (дослідження) колісних транспортних засобів, укладеного 07.08.2024 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_4 .
Відповідач заперечує проти позову з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву, зміст якого наведено у розділі І цього рішення, наполягаючи, що він вчиняв дії при здійсненні самозахисту від посягання на його майно, а тому він не зобов`язанний відшкодовувати шкоду позивачу.
V. Застосоване судом законодавство та висновки суду
В даному випадку склалися не страхові правовідносини, а правовідносини щодо відшкодування завданої шкоди, які регулюються загальними нормами цивільного права.
Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст.16 Цивільного кодексу України.
За змістом п. 8 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту порушеного права є відшкодування збитків.
Згідно з ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 р. за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).
Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.
Згідно з ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Чвстиною 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.
Частинами 5 та 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Щодо вимог про відшкодування майнової шкоди суд зазначає, що відповідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає за умови, що дії винної особи були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. 
У відповідності з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. При розгляді справи про адміністративне правопорушення Іваничівським районним судом Волинської області встановлено вину ОСОБА_2 , яка, зокрема, доведена протоколом про адміністративне правопорушення ААД № 196658 від 31.07.2024 р., схемою місця ДТП, що є додатком до цього протоколу, в якій зафіксовано розташування транспортних засобів на момент зіткнення, а також зазначені дані щодо пошкоджень транспортних засобів; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_1 та іншими матеріалами справи. Враховуючи наведені обставини, суд вважає встановленим, що з вини відповідача ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1 було завдано майнової шкоди у виді пошкодження комбайна СК-5 НИВА днз. НОМЕР_4 .
Всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України ОСОБА_2 не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень, а саме, що 20.07.2024 року о 14 год 41 хв. в с. Литовеж Володимирського району Волинської області позивач вчиняв протиправні дії по заволодінню майном відповідача, зокрема, урожаю посівів ячменю, а відповідач вчиняв дії під час здійснення самозахисту від посягання на його майно. Відтак підстав для застосування ст.1169 ЦК України у суду немає, оскільки пояснення відповідача зводяться до вираження власної думки і власного бачення зазначених подій та обставин, проте не підтверджені будь-якими доказами.
Щодо права позивача вимагати відшкодування шкоди, суд зазначає, що у постанові ВС КЦС 06 червня 2018 року у справі № 597/1070/15-ц (провадження № 61-9445св18), зазначено, що «п. 1 ч. 1 ст. 395 ЦК України передбачено, що речовим правом на чуже майно є право володіння. За ст. 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Таким чином, особа, яка хоч і не є власником, але має законне право володіння майном, має також право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Враховуючи те, що відповідно до ст. 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну». У матеріалах справи наявна довіреність від 31.07.2024 року від імені власника ОСОБА_7 , якою він уповноважив ОСОБА_1 представляти його інтереси в державним та інших підприємствах і установах та організаціях при вирішенні питань, пов`язаних з відчуженням (продажем, обміном), передачею в оренду, заставу у відповідності до договору доручення, належного йому комбайна зернозбирального, марки СК-5 «НИВА», 1985 р.в., заводський номер № НОМЕР_6 , двигун № НОМЕР_7 , реєстраційний номер НОМЕР_4 . За цією довіреністю ОСОБА_1 вправі у випадку спричинення т/з пошкодження іншими особами в результаті дорожньо-транспортної пригоди чи заподіяння шкоди повіреною особою іншим т/з під час користування (керування) т/з як джерелом підвищеної небезпеки, укладати, якщо в тому буде необхідність, іменні угоди про вішкодування заподіяної шкоди, одрежувати та сплачувати за такими угодами грошові суми, згідно із калькуляцією або за домовленістю, отримувати страхові виплати, а також вчиняти всі інші юридично значимі дії, пов`язані з виконанням наданих повноважень (а.с.35). Отже, позивачу, який правомірно керував транспортним засобом, належить право на відшкодування майнової шкоди.
Позивачем належними та допустимими доказами доведено розмір майнової шкоди, відповідачем не надано доказів помилковості чи неправильності даного розрахунку, тому суд приймає зазначені докази як належні та такі, що не спростовані відповідачем.
Дослідженими доказами підтверджується вина відповідача ОСОБА_2 у заподіянні ОСОБА_1 майнової шкоди у розмірі 47 412,80 грн, дії ОСОБА_2 були неправомірними і між такими діями винної особи та шкодою, завданою ОСОБА_1 дорожньо-транспортною пригодою, в зв`язку із пошкодженням комбайна СК-5 НИВА днз. НОМЕР_4 , є безпосередній причинний зв`язок. Твердження відповідача про те, що він не зобов`язанний відшкодовувати шкоду позивачу не ґрунтується на вимогах закону.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність забезпечення реалізації права позивача на відшкодування шкоди, завданої внаслідок пошкодження майна, на підставах, передбачених законом, та стягнення з ОСОБА_2 47 412,80 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Також внаслідок ДТП позивач поніс додаткові витрати, викликані необхідністю лікування, зокрема на придбання ліків (аспаркам, гофен, магнебам) було витрачено власних коштів на загальну суму 544,62 грн, що підтверджується відповідним чеком (а.с.18). Відповідач добровільно такі витрати позивачу не відшкодував, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 554,62 гривень понесених останнім витрат на лікування.
Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди
Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування шкоди за рахунок держави, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
За змістом ч.1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Частина 2 цієї статті визначає, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Отже, основними елементами для відшкодування моральної шкоди за ст. 1167 ЦК України є: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 3, 4, 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Необхідною підставою для притягнення особи до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність наступних умов: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1167 ЦК України.
Відповідно до положень п. 9 Постанови передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст.12 та ст. 81 ЦПК України.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи.
У постанові КЦС Верховного Суду від 27.01.2021 року у справі № 263/16183/18 суд зазначив, що при визначенні розміру стягнення на відшкодування моральної шкоди судова колегія приймає до уваги розмір завданої моральної шкоди та її тривалість. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
У постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі №487/6970/20 виснувано, що гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
Згідно із правовою позицією, яка відображена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19, абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати.
Суд в будь-якому випадку повинен самостійно визначити обґрунтований розмір моральної шкоди залежно від критеріїв, наведених в ЦК України, а також з урахуванням будь-яких інших обставин, які мають істотне значення, керуючись при цьому вимогами розумності і справедливості.
Суд при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховує доведений в судовому засіданні характер, обсяг, тривалість страждань, яких зазнала позивач, характер немайнових втрат (їх тривалий характер, тяжкі наслідки, неможливість швидкого відновлення), вік, стан здоров`я потерпілої, наявність значних змін у її життєвих стосунках, значні час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, поведінку відповідача, який не відшкодував завдану матеріальну шкоду. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості.
Судом встановлено спричинення відповідачем моральної шкоди позивачу та причинний зв`язок між шкодою і протиправним діями заподіювача. Позивачем зазначено, в чому саме полягає ця шкода і зазначено з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір такої.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
У даному випадку позивач зазначив, що пережиті ним моральні переживання та страждання зумовлені тим, що внаслідок ДТП деякий час перебував в стаціонарі на лікуванні та проходив неприємні та шкідливі для здоров`я процедури, у нього змінився його звичний спосіб життя, оскільки він продовжував лікуватися і після виписки із лікарні, також лікування, яке проходило в час збору зерна та молотіння ячменю, не дало змоги працювати на полі. І ще позивач не мав змоги користуватися деякий час комбайном, адже останній зазнав пошкоджень.
Судом встановлено, що внаслідок ДТП, що сталася з вини відповідача, було пошкоджено майно, яке перебувало в позивача в користуванні - засіб пересування та отримання заробітку, який використовувався щоденно (в сезон) в його інтересах, у зв`язку з чим позивач був тривалий час позбавлений можливості вести звичний спосіб життя, були суттєво порушені його життєві плани, так як, проведення вимушеного незапланованого ремонту транспортного засобу вимагало значних додаткових зусиль та часу, а тому суд, керуючись ст. ст. 23, 1167 ЦК України, вважає, що позивачу було завдано моральну шкоду. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд дотримується засад розумності та справедливості, а також враховує характер, як правопорушення так і тяжкість отриманих ушкоджень, страждань позивача з причини їх отримання, тривалість вимушених змін у житті, і вважає доцільним визначити моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню відповідачем на користь позивача, у розмірі 6 000 гривень. Така, на думку суду, є достатньою сатисфакцією відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому, який зазнав ушкоджень.
Враховуючи наведене, суд вважає, що позов слід задовольнити частково і стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду в розмірі 47 412,80 гривень, моральну шкоду в розмірі 6 000,00 грн. та витрати на ліки – 554,62 грн.
VІ. Розподіл судових витрат
Згідно з ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов підлягає до часткового задоволення, з відповідача на користь позивача потрібно стягнути витрати на сплату судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог (55,09%) в розмірі 1 334,50 гривень. 1334,50 грн (2422,40 ?55,09/100 = 1334,50).

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Так, позивачем були понесені витрати на проведення експертизи у розмірі 20 000 грн, що підтверджується довідкою договором про надання платних послуг з проведення експертизи (дослідження) колісних транспортних засобів від 07.08.2024 року (а.с.14-15), рахунком-фактурою № б/н (а.с.16), квитанцією від 13.08.2024 № 0.0.3818860438.1 на суму 20 000,00 (а.с.17).

Щодо витрат на правничу допомогу.
Відповідно до частин 1-3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, що міститься у постанові від 27 червня 2018 р. у справі № 826/1216/16, відповідно до якого склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмета доказування у справі.
Тому суд вважає за можливе стягнути із відповідача на користь позивача частину судових витрат на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.
Згідно вимог ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).
Аналізуючи наведене, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності, враховуючи всі аспекти та складність справи, яка не представляє складності, позов, поданий позивачем невеликого змісту, не потребує значного часу для його виготовлення, на думку суду такі витрати позивача за позовом не були неминучими.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано копію договору про надання правової допомоги від 21.07.2024 (а.с. 44), копією ордеру АС № 1103570 (а.с. 45), копію свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю (а.с. 47), копію квитанції до прибуткового касового ордеру № б/н від 09.01.2025 р., відповідно до якої позивачем сплачено адвокату Улибіну-Вельгусу В.В. за надані послуги 15 000,00 грн. (а.с. 48), опереднім (орієнтовним) розрахунком суми судових витрат, де зазначено детальний опис робіт із вартістю послуг (а.с. 46).
Разом з тим, вказані докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у визначеному представником позивача розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
В даному випадку суд не погоджується з доводами представника позивача та дійшов висновку про те, що визначений адвокатом розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та неспівмірним із складністю справи, складністю та обсягом наданих адвокатом послуг, витраченим ним часом.
Таким чином, з врахуванням виконаної адвокатом роботи, враховуючи категорію справи, її складність, обсяги виконаної роботи, а також з урахуванням принципів пропорційності, співмірності та розумності судових витрат, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн, який буде достатнім, співмірним і справедливим у даному випадку.
Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати: 1334,50 грн на сплату судового збору, 20 000,00 грн на проведення експертизи та 6000,00 грн на правничу допомогу.
Керуючись ст. ст. 5, 12, 81, 209, 223, 247, 263, 265 ЦПК України, ст. 1206 ЦК України, ст.ст. 11, 1166, 1187, 1188, 1195 Цивільного кодексу України, суд
у х в а л и в :
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди - задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду в розмірі 47 412 (сорок сім тисяч чотириста дванадцять) гривень 80 коп., моральну шкоду в розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень 00 коп., витрати на лікування у розмірі 554 (п`ятсот п`ятдесят чотири) гривні 62 коп., витрати за проведення експертизи у сумі 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 коп.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 334 (одна тисяча триста тридцять чотири) гривні 50 коп. сплаченого судового збору та витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень 00 копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його оголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Відомості про сторони та учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_8 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;
Представник позивача: адвокат Улибін-Вельгус Волоимир Володимирович, адреса: вул. Героїв ЗСУ, 6 н.п.18-19, м. Нововолинськ, Волинська область, 45400; свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю серії ВЛ № 801 від 22.07.2016 року;
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_9 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;
Представник відповідача: адвокат Герасимчук Людмила Романівна, адреса: вул. героїв ЗСУ, 18/24, м. Нововолинськ, Волинська область, 45407; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 807 від 29.05.2015.

Повний текст рішення складено 09 березня 2026 року.

Суддя    І. Є. Малюшевська