712/3033/26
2-а/712/57/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2026 року Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

судді Борєйко О.М.
за участю секретаря судового засідання Чорнуцької І.Ю. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1 звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з вказаною адміністративною позовною заявою.
В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 17 липня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 винесена постанова №3719/М/2025 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, якою на позивача накладено штраф у сумі 17 000 гривень. 
Згідно із вказаною постановою, 10 липня 2025 року о 20 годині 15 хвилин у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено, що громадянин ОСОБА_1 відмовився від отримання направлення на проходження військово-лікарської комісії.
Оскаржена постанова позивачу не вручалась, направлення на проходження військово - лікарської комісії позивачу відповідачем не надавалось.
Про існування оскарженої постанови позивачу стало відомо лише після отримання відповіді на адвокатський запит його представника 24 лютого 2026 року, до якої було долучено копію оскарженої постанови №3719/М/2025 від 17 липня 2025 року. 
Не погоджуючись з оскарженою постановою, позивач звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з вказаною позовною заявою.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 березня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.
Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.
ІНФОРМАЦІЯ_3 надано відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог в зв`язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю. 
Зазначив, що позивач був доставлений працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_2 в порядку ст. 259 КУпАП. В ході перевірки облікових даних позивача було встановлено наявність порушення правил військового обліку, а саме: неявка ОСОБА_1 по повістці №5193823 для проходження медичного огляду. За таких обставин, відповідачем було сформовано направлення ОСОБА_1 на проходження ВЛК №4342655, від отримання якого останній відмовився та відмовився від проходження військово – лікарської комісії. Вказане направлення було сформоване в електронному вигляді за допомогою ЄДРПВР. Оскільки позивач відмовився від отримання направлення, тому вказане направлення відповідачем не роздруковувалось і тому не підлягало й реєстрації в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію. 
Також відповідач, вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду, з адміністративним позовом про скасування постанови від №3719/М/2025 від 17 липня 2025 року, оскільки оскаржена постанова надіслана позивачу 08 жовтня 2025 року, що підтверджується фіскальним чеком №1800806178594 про направлення рекомендованого листа. 
13 квітня 2026 року представником позивача надано відповідь на відзив, в якій останній заперечив проти доводів відповідача, викладених відзиві останнього; зазначив, що відповідно до тексту оскарженої постанови №3719/М/2025, 10 липня 2025 року о 20 годині 15 хвилин в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач нібито відмовився від отримання направлення на проходження військово-лікарської комісії.
Разом з тим, в протоколі про адміністративне правопорушення №3719/М/2025 вказані зовсім інші обставини вчинення адміністративного правопорушення.
Протокол про адміністративне правопорушення складений за фактом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, яке мало місце 12 липня 2025 року.
Доказів внесення відповідачем постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення останнім адміністративного правопорушення, яке мало місце 12 липня 2025 року, матеріали відзиву і матеріали адміністративної справи не містять.
Як вбачається зі змісту повістки №5193823, ОСОБА_1 належало з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження медичного огляду 29 жовтня 2025 року о 09 годині 00 хвилин, але, датою складання протоколу №3719/М/2025 про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП є 12 липня 2025 року. 
Разом з тим, згідно тексту електронного направлення №4342655 від 10 липня 2025 року, « ОСОБА_1 направляється для визначення придатності до військової служби, дата початку медичного огляду 11 липня 2025 року».
Відповідач у відзиві зазначає, що електронне направлення №4342655 не роздруковувалось та не реєструвалось в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію. 
Крім цього, за результатами перевірки чинності направлення шляхом сканування наявного на ньому QR-коду встановлено наявність наступної інформації: «Неможливо перевірити QR. Дані не знайдено або цей документ виписаний не вам».
Крім того, у ОСОБА_1 на момент винесення оскарженої постанови та складання пртоколу про адміністративне правопорушення від 12 липня 2025 року, наявна відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Щодо строків звернення до суду, позивач у відповіді на відзив зазначає, що оскаржена постанова позивачу не вручалась, направлення на проходження військово - лікарської комісії позивачу відповідачем не надавалось. Про існування оскарженої постанови позивачу стало відомо лише після отримання 24 лютого 2026 року відповіді на адвокатський запит, до якої було долучено копію оскарженої постанови №3719/М/2025 від 17 липня 2025 року. 
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд зазначає таке. 
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
Відповідно до ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та ін.
Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно ст. 235 КУпАП, Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Згідно ч.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до Територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України – за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, Оперативно-рятувальній службі цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом.
Згідно ч.5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
17 липня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 винесена постанова №3719/М/2025 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, якою на позивача накладено штраф у сумі 17 000 гривень. 
Згідно із зазначеною постановою, 10 липня 2025 року о 20 годині 15 хвилин в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено, що громадянин ОСОБА_1 відмовився від отримання направлення на проходження військово - лікарської комісії.
Відповідно до абз.4 ч.1ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про оборону», захист Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні для проходження військової служби за станом здоров`я і віком, жіночої статі – також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.
Згідно вимог статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.»
Відповідно до ст. 12 Постанови Кабінету міністрів України №154 від 23 лютого 2022 року «Про затвердження Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», керівник Територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 Кодексу України, і накладати адміністративні стягнення.
Згідно п. 9 «Положення про Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань розглядають справи про адміністративні правопорушення та накладають адміністративні стягнення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
Згідно правового висновку Верховного Суду в постанові від 30 травня 2018 року у справі № 337/3389/16-а: «постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень». 
Аналогічні вимоги містяться у «Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення», затвердженій Наказом Міністерства оборони України від 01.01.2024 №3 
Згідно п.6 «Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення», до протоколу долучаються докази, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Докази, які долучаються до протоколу, повинні містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства та правилам діловодства. Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення покладається на уповноважену особу, яка складає протокол.
Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
Постановою № 3719/М/2025 по справі про адміністративне правопорушення від 17 липня 2025 року, винесеною Начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 , позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено штраф в розмірі 17 000 гривень. 
В тексті оскарженої постанови зазначено наступне: «10 липня 2025 року о 20 годині 15 хвилин в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено, що громадянин ОСОБА_1 відмовився від отримання направлення на проходження військово - лікарської комісії».
В протоколі про адміністративне правопорушення № 3719/М/2025 від 12 липня 2025 року про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, зазначено зовсім інші обставини, а саме: «12 липня 2025 року о 08 год. 40 хв. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено, що громадянин ОСОБА_1 відмовився від отримання направлення на проходження ВЛК та від проходження ВЛК в цілому».
13 квітня 2026 року представником позивача надано відповідь на відзив, в якій останній заперечив проти доводів відповідача, викладених відзиві останнього; зазначив, що відповідно до тексту оскарженої постанови №3719/М/2025, 10 липня 2025 року о 20 годині 15 хвилин в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач нібито відмовився від отримання направлення на проходження військово-лікарської комісії.
Разом з тим, в протоколі про адміністративне правопорушення №3719/М/2025 вказані зовсім інші обставини вчинення адміністративного правопорушення.
Протокол про адміністративне правопорушення складений за фактом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, яке мало місце 12 липня 2025 року.
Доказів внесення відповідачем постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення останнім адміністративного правопорушення, яке мало місце 12 липня 2025 року, матеріали відзиву і матеріали адміністративної справи не містять.
Відповідно до п. 3.1 глави 3 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України 14.08.2008 № 402 (далі - Положення) медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників на збірних пунктах районних (міських) або за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності лікарями, які включаються до складу військово-лікарських комісій.
Направлення для проведення вказаних лабораторних та інструментальних досліджень може здійснюватися лікарями із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, які залучаються для проведення медичного огляду військовозобов`язаних.
Лікарі, які включаються до складу військово-лікарської комісії із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, під час проведення медичного огляду ознайомлюються з медичними записами в ЕСОЗ та з іншими медичними документами, які надає військовозобов`язаний, що характеризують його стан здоров`я, а також вносять до ЕСОЗ відповідні медичні записи на підставі отриманої інформації.
Відповідно до п. 3.5 глави 3 розділу II Положення військовозобов`язаний під час проведення медичного огляду зобов`язаний надати членам ВЛК медичну карту амбулаторного хворого за формою № 025/о, затвердженою наказом МОЗ України від 14 лютого 2012 року № 110 «Про затвердження форм первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 661/20974 (далі - форма № 025/о), виписки з медичної документації щодо перенесених захворювань, отриманих травм, поранень тощо, якщо така інформація відсутня в ЕСОЗ.
Згідно досліджених судом безпосередньо в судовому засіданні матеріалів справи, встановлено, що вони не містять і відповідачем суду не надано копії складеного уповноваженою особою відповідача акту про відмову позивача від проходження військово-лікарської комісії, а також відсутні будь-які відомості щодо реєстрації такого направлення в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію.
ІНФОРМАЦІЯ_3 надано відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог в зв`язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю. 
Зазначив, що позивач був доставлений працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_2 в порядку ст. 259 КУпАП. В ході перевірки облікових даних позивача було встановлено наявність порушення правил військового обліку, а саме: неявка ОСОБА_1 по повістці №5193823 для проходження медичного огляду. За таких обставин, відповідачем було сформовано направлення ОСОБА_1 на проходження ВЛК №4342655, від отримання якого останній відмовився та відмовився від проходження військово – лікарської комісії. Вказане направлення було сформоване в електронному вигляді за допомогою ЄДРПВР. Оскільки позивач відмовився від отримання направлення, тому вказане направлення відповідачем не роздруковувалось і тому не підлягало й реєстрації в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію. 
Як вбачається зі змісту повістки №5193823, ОСОБА_1 належало з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження медичного огляду 29 жовтня 2025 року о 09 годині 00 хвилин, але, датою складання протоколу №3719/М/2025 про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП є 12 липня 2025 року. 
Згідно доданих позивачем до відповіді на відзив матеріалів, у ОСОБА_1 на момент винесення оскарженої постанови та складання протоколу про адміністративне правопорушення від 12 липня 2025 року, наявна відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Відповідно «Інструкції із застосування територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- та відео фіксації», затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року № 532, яка регулює механізм застосування уповноваженими представниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- та відеофіксації, доступ до відеозаписів посадових осіб, здійснених за допомогою таких приладів і засобів, порядок зберігання, видачу та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів, уповноважені представники ТЦК та СП, які здійснюють заходи оповіщення громадян, перевірку військово-облікових документів у період проведення мобілізації та/або дії правового режиму воєнного стану, призначаються наказом керівника ТЦК та СП.
Застосування уповноваженими представниками технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- та відеофіксації, здійснюється з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку; 2) фіксації дій уповноважених представників.
Наказом керівника ТЦК та СП призначається відповідальна особа з числа посадових осіб ТЦК та СП, яка забезпечує:
1) зберігання, видачу та приймання портативних відеореєстраторів;
2) зберігання, видачу та приймання карт пам`яті;
3) неможливість зміни системної дати та часу;
4) облік, зберігання та видачу інформації, отриманої з портативних відеореєстраторів;
5) належне ведення відповідної документації.
Під час здійснення фото- та відеофіксації процесу пред`явлення та перевірки уповноваженими представниками військово-облікових документів портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях або іншим способом, який забезпечує відеозйомку. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, уповноважені представники можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення.
Включають портативний відеореєстратор уповноважені представники з моменту початку виконання ними службових обов`язків щодо здійснення заходів оповіщення громадян, перевірки їх військово-облікових документів, а відеозапис ведеться безперервно до завершення виконання заходів, крім випадків загрози попадання на відеореєстратор військових об`єктів або інформації з обмеженим доступом та випадків, пов`язаних з виникненням у уповноваженого представника особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора уповноважений представник переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Уповноважений представник, який застосовує портативний відеореєстратор, інформує осіб, відносно яких проводиться фото- і відеофіксація.
Після прибуття до місця постійної дислокації портативний відеореєстратор та карта пам`яті передаються відповідальній особі.
Під час виконання своїх повноважень уповноваженому представнику забороняється:
1) видалення відеозаписів з портативного відеореєстратора та зміна їх системної дати та часу;
2) примусове виключення портативного відеореєстратора, у тому числі на вимогу сторонніх осіб;
3) перешкоджання здійсненню фото- та відеофіксації;
4) використання портативного відеореєстратора у випадках, не пов`язаних із здійсненням ним повноважень;
5) копіювання, передавання інформації з портативного відеореєстратора, карти пам`яті стороннім особам.
Строк зберігання на сервері фото- та відеозаписів з портативних відеореєстраторів становить 30 днів з дати завантаження відповідної інформації.
Тобто уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейський зобов`язані здійснювати фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами (фото або відеозаписом правопорушення).
Відповідачем не надано доказів здійснення відеофіксації факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення та розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
В п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п. 48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін, як одному з складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.
Відповідно до вимог ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Згідно ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, застосовуються правила міжнародного договору.
Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
В рішеннях ЄСПЛ значну роль в розширенні сфери застосування п.2 ст.6 Конвенції відіграє тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgmentof 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави - відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак, Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальним діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте, ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу.
Відповідно до ч.3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відсутність в матеріалах справи відеозапису, на якому зафіксований факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення та розгляду справи про адміністративне правопорушення, не надання складеного уповноваженою особою відповідача акту про відмову позивача від проходження військово-лікарської комісії, суперечності щодо дати, часу та фактичних обставин вчинення правопорушення, перешкоджає ухваленню судом обґрунтованого рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність скасування постанови № 3719/М/2025 по справі про адміністративне правопорушення від 17 липня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП з направленням справи на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В позовній заяві міститься клопотання позивача про поновлення пропущеного процесуального строку для звернення до суду з вказаним позовом в зв`язку з його пропуском з поважних причин. 
В обґрунтування наявності поважних причин поновлення процесуального строку для звернення з вказаним позовом представник позивача в позовній заяві зазначає, що постанову № 3719/М/2025 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України від 17 липня 2025 року позивач не отримував, про її існування дізнався лише після отримання відповіді на адвокатський запит 24 лютого 2026 року, до якої було долучено копію оскарженої постанови №3719/М/2025 від 17 липня 2025 року.
Вказані доводи представника позивача відповідачем не спростовані. Доказів направлення позивачу та отримання останнім копії оскарженої постанови матеріали справи не містять і відповідачем суду не надано.
Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Щодо стягнення понесених витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 гривень, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 132 КАС України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з частинами першої-сьомої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги представником позивача надано лише копію ордеру Серії СА №1153607 від 05 березня 2026 року та копію свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 454 від 23 січня 2012 року. Інших доказів, які б свідчили про надання правничої допомоги ОСОБА_3 адвокатом – Кузьмінським О.О. в цій справі, суду не надано.
У позовній заяві представником позивача надало лише орієнтовний розрахунок понесених судових витрат без зазначення їх розміру та розрахунку. 
Крім того, суд дійшов висновку про необхідність направлення справи на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому розподіл судових витрат судом не здійснюється.
На підставі вищевикладеного, відповідно до ч.ч. 1,3,5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», згідно ст.ст. 7, 9, 23, 33, 210, 210-1, 251, 235, 259, 268, 278, 280, 285, 289, 293 КУпАП та керуючись ст.ст. 2, 4, 20, 72-79, 241, 242, 250, 256, 286, 288 КАС України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.
Постанову № 3719/М/2025 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 17 липня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП – скасувати і надіслати справу на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В іншій частині заявлених позовних вимог – відмовити.
Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів до Шостого апеляційного адміністративного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
В разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Сторони справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя         О.М. Борєйко