Справа № 462/1675/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(додаткове)

06 квітня 2026 року Залізничний районний суд м.Львова у складі головуючого – судді Іванюк І.Д., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Репака Віталія Валерійовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування» про стягнення компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати,

встановив:

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 31.03.2026 року у справі № 462/1675/26 позовні вимоги  ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з Комунального підприємства «Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування» на користь  ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 25 585 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят п`ять) грн 43 коп., без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цих сум відповідно до законодавства України при виплаті, а також 1321,37 грн судового збору, в решті позовних вимог відмовлено.
03.04.2026 року представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Репак В.В. через систему «Електронний суд» звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив здійснити розподіл судових витрат відповідно до вимог чинного законодавства. 
В обґрунтування заяви посилається на те, що відповідачем понесено витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6000 грн, а тому просить задовольнити його заяву та ухвалити додаткове рішення суду.
Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема судом не вирішено питання про судові витрати. 
Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
З положень ч. 4 ст. 270 ЦПК України вбачається, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
З огляду на те, що справа розглянута у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін, необхідності виклику сторін в судове засідання суд не вбачає, а тому здійснює розгляд цієї заяви у такому ж порядку.
Дослідивши доводи заяви та докази на підтвердження таких, перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 31.03.2026 року у справі № 462/1675/26 позовні вимоги  ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з Комунального підприємства «Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування» на користь  ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 25 585 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят п`ять) грн 43 коп., без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цих сум відповідно до законодавства України при виплаті, а також 1321,37 грн судового збору, в решті позовних вимог відмовлено, а отже задоволено 99,26 % позовних вимог. 
Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно із ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а змістом ч. 5, 6 ст.137 ЦПК України в разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у його постанові від 02 червня 2022 року у справі № 873/108/20 (подібний у постанові від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17), відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Тобто, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, пункт 107 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21, пункт 7.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Крім того, у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
З договору про надання правничої (правової) допомоги №22 від 13.02.2026 року, вбачається, що узгоджено розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокату за надану в межах цього Договору правничу (правову) допомогу. З рахунку №1 вбачається, що сума гонорару становить 6000 грн.
Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Вказана справа є малозначною, не потребувала вивчення великого обсягу фактичних даних, а тому з огляду на наведене, суд вважає, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн за участь у вказаній цивільній справі не можуть вважатись розумними та співмірними зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, а також їх необхідністю для постановлення даного судового рішення. 
З урахуванням принципу співмірності, складності справи, обсягу виконаної адвокатом роботи та її необхідності для постановлення даного судового рішення, суд дійшов висновку, що обґрунтованою буде сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.
В той же час, із врахуванням вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України та часткового задоволення позовних вимог, з позивача на користь відповідача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру позовних вимог, у яких відмовлено - у розмірі 99,26 %, а саме у сумі 2977,80 грн (із розрахунку 3000 грн х 99,26 %).

Керуючись ст.270 ЦПК України, суд 

ухвалив:

Заяву задовольнити частково.
Стягнути з Комунального підприємства «Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування» на користь ОСОБА_1  витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2977,80 грн. 
В решті вимог відмовити.

Додаткове рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому додаткове рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Учасники справи:

Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Комунальне підприємство «Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування», ЄДРПОУ 03187714, місцезнаходження: 79052, м. Львів, вул. Рудненська, 10.

Суддя          Іванюк І.Д.