ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

19 лютого 2026 року 	м.Дніпро	справа № 160/33318/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Баранник Н.П.,
суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року у справі № 160/33318/24 (суддя Луніна О.С., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа: Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання зняти арешт з нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просила:
1) визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України (далі - відповідач) щодо незняття арешту з майна боржника – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
2) зобов`язати Міністерство юстиції України зняти арешт з нерухомого майна боржника - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 :
- накладений на підставі ухвали без номеру, від 15.11.1998 року, наданою Залізничним відділом ДВС (реєстраційний номер обтяження: 4306542, зареєстрований 28.12.2006 року об 10:10:05 Другою сімферопольською державною нотаріальною конторою);
- накладений на підставі ухвали без номеру, від 15.11.1983 року, наданою Залізничним районним судом м. Сімферополя (реєстраційний номер обтяження 7437094, зареєстрований 23.06.2008 року об 16:05:33 Першою сімферопольською державною нотаріальною конторою).
Позовні вимоги були обґрунтовані бездіяльністю Міністерства юстиції України щодо незняття арешту з майна боржника – ОСОБА_1 .
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року адміністративний позов задоволено.
З рішенням суду першої інстанції не погодилося Міністерство юстиції України, була подана апеляційна скарга. У скарзі, посилаючись на помилкове застосування судом норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції у даній справі та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на відсутність протиправної бездіяльності Міністерства юстиції України у частині незняття арешту з майна ОСОБА_1 .. Звертає увагу, що Міністерство юстиції України не є належним відповідачем у даній справі.
Від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вказує, що у даному випадку відповідач обмежився формальною відпискою без реального вирішення питання про усунення арешту та порушив принцип належного урядування, не забезпечивши ефективного механізму захисту прав позивача. Звертає увагу, що чинним законодавством не передбачено порядку скасування арешту у випадках, коли всі органи, якими приймалися рішення про накладення арешту та якими цей арешт було накладено (зокрема суд, органи державної виконавчої служби, нотаріальні контори), фактично припинили своє існування або втратили повноваження у зв`язку з неможливістю здійснення діяльності на тимчасово окупованих територіях, а тому відсутній орган до якого ОСОБА_1 має можливість пред`явити позовні вимоги у відповідності до вимог ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надало пояснення у справі, в яких фактично підтримало доводи Міністерства юстиції України зазначені в апеляційній скарзі.
Також, від представника позивача надійшло клопотання про розгляд даної справи у відкритому засіданні за її участю. Проте, колегія суддів відмовляє у задоволенні зазначеного клопотання, оскільки дана справа судом першої інстанції віднесена до категорії незначних та оскаржене рішення ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку письмового провадження), в суді апеляційної інстанції справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Крім того, 19.02.2026 на адресу апеляційного суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд даної без участі позивача та її представника.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , звернулась до приватного нотаріуса з метою вчинення нотаріальної дії, а саме щодо укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, проте приватним нотаріусом було повідомлено, що позивач позбавлена можливості вчинити зазначені дії, оскільки на все її невизначене майно накладено арешт, а саме:
- реєстраційний номер обтяження: 4306542, зареєстрований 28.12.2006 року об 10:10:05 Другою сімферопольською державною нотаріальною конторою (95026, Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь/м: Сімферополь, вул. Залізнична, 16, (0652)54-28-45). Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна арешт було накладено ухвалою без номеру, від 15.11.1998 року, наданою Залізничним відділом ДВС;
- реєстраційний номер обтяження 7437094, зареєстрований 23.06.2008 року об 16:05:33 Першою сімферопольською державною нотаріальною конторою (95000, Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь/м. Сімферополь, вул. Ушинського, 2, (0652)27-36-14, 50-42-48). Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна арешт було накладено ухвалою без номеру, від 15.11.1983 року, наданою Залізничним районним судом м. Сімферополя.
З огляду на те, що станом на момент виявлення арештів, накладених на майно ОСОБА_1 . Залізничним районним судом м. Сімферополя, розпорядженням голови Верховного Суду «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану ( суди Автономної Республіки Крим: та м. Севастополя)» №36/0/9-22 від 05.07.2022 року визначено, змінити територіальну підсудність судових справ (окрім кримінальних проваджень) Залізничного районного суду м. Сімферополя за Малиновським районним судом м. Одеси, 18 червня 2024 року через систему «Електронний суд» адвокатом Андрієнко Вікторією Анатоліївною, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , було подано заяву до Малиновського районного суду м.Одеси про надання інформації стосовно підстав накладення арешту на невизначене майно ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження: 7437094, зареєстрований 23 червня 2008 року об 16:05:33 Першою сімферопольською державною нотаріальною конторою (95000, Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь/ м. Сімферополь, вул. Ушинського, 2, (0652) 27-36-14, 50-42-48).
24 червня 2024 року від Малиновського районного суду м.Одеси надійшла відповідь № 11/1412024, в якій було роз`яснено, що станом на день складання листа, до Малиновського районного суду м.Одеси не передавались паперові матеріали судових справ Залізничного районного суду м. Сімферополя, а також архів вказаного суду. Зазначено, що у суді відсутній доступ до електронної бази даних Залізничного районного суду м. Сімферополя.
На підставі вищевикладеного, Малиновським районним судом м.Одеси було повідомлено, що у суді відсутні будь-які відомості щодо арешту, накладеного ухвалою Залізничного районного суду м. Сімферополя від 15.11,1983 року.
Також, 19 червня 2024 року адвокатом Андрієнко В. А було подано заяву Начальнику Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про надання інформації стосовно накладеного арешту на невизначене майно ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження: 4306542, зареєстрований 28.12.2006 року о 10:10:05 Другою сімферопольською державною нотаріальною конторою (95026, Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь, вул. Залізнична, 16, (0652) 54-28-45)
02 липня 2024 року від Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) адвокатом Андрієнко Вікторією Анатоліївною було отримано відповідь (в/н НОМЕР_2 /04.1-19) в якій зазначено, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 не знайдено.
24.09.2024 року адвокатом Андрієнко В.А. було надіслано адвокатський запит до Міністерства юстиції України щодо надання інформації щодо наявних правонаступників Першої сімферопольської нотаріальної контори та Другої сімферопольської нотаріальної контори та даних, щодо передачі документів з органів ДВС АР Крим до органів та управлінь Міністерства юстиції України на підконтрольній території України.
03.10.2024 року адвокатом Андрієнко В.А. було отримано відповідь від Міністерства юстиції України на вищезазначений адвокатський запит. З відповіді вбачається, що згідно з розподілом граничної чисельності працівників територіальних органів юстиції на 2014 рік, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 25-04.2014 року № 92/7, чисельність працівників головних управлінь юстиції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі була повністю скорочена, а повноваження но виконанню обов`язків не були передані іншим органам, в тому числі і у всіх державних нотаріальних конторах, що розташовані на території Автономної Республіки Крим. Також у відповіді зазначено, що будь-які документи нотаріального діловодства та архіву державних нотаріальних контор, які здійснювали діяльність на території Автономної Республіки Крим, до державних нотаріальних архівів України передані не були, крім того, відомості щодо документів, які зберігалися в державних нотаріальних конторах на території Автономної Республіки Крим до 20.02.2014 року, у Міністерстві юстиції України відсутні.
29.10.2024 року адвокатом Андрієнко В.А. було надіслано до Міністерства юстиції України заяву про зняття арешту з майна ОСОБА_1 ..
На вищевказану заяву представником позивача було отримано лист-відповідь, в якому ззаначено, що діяльність територіальних органів Міністерства юстиції України, у тому числі органів державної виконавчої служби, на окупованих територіях є об`єктивно неможливою. На даний час у Департаменті державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, з об`єктивних причин, відсутня можливість витребувати у посадових осіб органів державної виконавчої служби Автономної Республіки Крим та м. Севастополя матеріали виконавчих проваджень або інформацію щодо стану виконання рішень суду, інших органів (посадових осіб), що перебувають або перебували на примусовому виконанні в даних органах державної виконавчої служби. Крім того листом роз`яснено, що оскільки первинні документи виконавчих проваджень органів державної виконавчої служби Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на паперових носіях, залишились перебувати у відповідних, територіальних органах державної виконавчої служби Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України можливо здійснити пошук запитуваної інформації лише шляхом використання пошукової бази автоматизованої системи виконавчого провадження.
Крім того, згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що упродовж 2006 - 2008 років, виконавчі провадження, боржником за якими с ОСОБА_1 , на виконанні в органах державної виконавчої служби не перебували та зареєстрованими не значаться.
Також, у своїй відповіді Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повідомив, що на даний час не виявляється можливим: надати інформацію про перебування на виконанні виконавчого провадження, в ході примусового виконання якого на підставі постанови Залізничного відділу ДВС Другою Сімферопольською державною нотаріальною конторою 28.12.2006 року внесено обтяження № 4306542 про арешт нерухомого майна ОСОБА_1 . Окрім вищевказаного, своїм листом Департамент державної виконавчої служби проінформував, що підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини визначені ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» , відповідно до ч. 5 цієї статті Закону, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Таким чином в розпорядженні суду, виконавчих служб Міністерства юстиції України відсутня будь-яка інформація, щодо наявності ухвал про накладання арешту на майно ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . наявності виконавчих проваджень, у яких боржником є Позивач та на підставі яких, в подальшому були внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості про обтяження - арешту на нерухоме майно.
Представник позивача звернулась до Міністерства юстиції України з заявою про скасування арештів - реєстраційний номер обтяження: 4306542, зареєстрований 28.12.2006 року об 10:10:05 Другою сімферопольською державною нотаріальною конторою (95026, Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь/м: Сімферополь, вул. Залізнична, 16, (0652)54-28-45). Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна арешт було накладено ухвалою без номеру, від 15.11.1998 року, наданою Залізничним відділом ДВС;
- реєстраційний номер обтяження 7437094, зареєстрований 23.06.2008 року об 16:05:33 Першою сімферопольською державною нотаріальною конторою (95000, Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь/м. Сімферополь, вул. Ушинського, 2, (0652)27-36-14, 50-42-48). Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна арешт було накладено ухвалою без номеру, від 15.11.1983 року, наданою Залізничним районним судом м. Сімферополя.
На вказану заяву жодної відповіді позивачем не отримано.
Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Міністерство юстиції України згідно з Положенням про нього, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 2 липня 2014 р. № 228, є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику, державну політику з питань банкрутства та державну політику у сфері запобігання неплатоспроможності боржників, у сфері нотаріату, організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - виконання рішень), державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації обтяжень рухомого майна, державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, фізичних осіб - підприємців та відокремлених підрозділів юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, реєстрації статуту територіальної громади м. Києва, реєстрації статутів Національної академії наук та національних галузевих академій наук, у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, з питань утримання військовополонених, у сфері правової освіти населення; забезпечує формування державної політики у сфері архівної справи і діловодства та створення і функціонування державної системи страхового фонду документації; забезпечує реалізацію державної політики у сфері стягнення в дохід держави активів осіб, щодо яких застосовано санкції.
Відповідно до Закону України «Про звернення громадян», Указу Президента України від 07 лютого 2008 року № 109 «Про першочергові заходи щодо забезпечення реалізації та гарантування конституційного права на звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування» та з метою поліпшення умов реалізації конституційного права громадян на особисте звернення до Міністерства юстиції України, його територіальних органів, підприємств, установ та організацій затверджено Порядок розгляду звернень та організації особистого прийому громадян у Міністерстві юстиції України, його територіальних органах, підприємствах, установах та організаціях, що належать до сфери його управління (наказ Мінюста 15.02.2017 № 388/5) (далі Порядок - №388/5).
Згідно до п.12 розділу ІІ Порядку якщо питання, порушені в одержаному зверненні, запиті на отримання публічної інформації, не належать до компетенції Міністерства юстиції України, органу, установи юстиції, звернення, запит на отримання публічної інформації в термін не більше п`яти днів пересилається за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється особі, яка подала звернення, запит на отримання публічної інформації.
Пунктами 7 та 8 розділу ІІІ Порядку передбачено, що якщо у зверненні, запиті на отримання публічної інформації поряд з питаннями, що належать до компетенції Міністерства юстиції України, органу, установи юстиції, порушуються питання, які підлягають вирішенню в інших органах державної влади чи місцевого самоврядування, то під час надання відповіді на таке звернення, запит на отримання публічної інформації роз`яснюється порядок вирішення цих питань.
Відповідь за результатами розгляду звернень громадян, запитів на отримання публічної інформації обов`язково надається заявнику тим органом, який його отримав.
Розділом IV Порядку передбачені строки розгляду звернення громадян, та зокрема зазначено, що звернення громадян розглядаються та вирішуються у строк не більше одного місяця з дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх надходження.
Якщо в місячний строк вирішити порушені у зверненні питання неможливо, за рішенням керівництва Міністерства юстиції України, органу, установи юстиції встановлюється необхідний строк для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення, до завершення раніше визначеного строку виконання.
Загальний строк вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Враховуючи відсутність будь-якої відповіді на заяву позивача про зняття арешту, відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не розгляду звернення ОСОБА_1 ..
Щодо зняття арешту з нерухомого майна позивача, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.
Згідно із статтею 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Відповідно до Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 р. № 31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 р. за № 364/3657 (який діяв на момент накладення арешту на майно позивача), реєстр заборон-це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон.
Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство Інформаційний центр Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади.
Відповідно до ст.34 Закону України «Про нотаріат» накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю.
Пунктом 2.3 Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що затвердженого наказом Міністерства юстиції України 09.06.1999 р. № 31/5, встановлено, що реєстратор відмовляє у внесенні відомостей до Реєстру заборон, якщо в заяві або постанові відсутні або вказані не повністю, не чітко або нерозбірливо відомості, передбачені пунктами 2.6.1-2.6.3 цього Положення, щодо підстави виникнення обтяження (назви документа, його номера та дати, повного найменування органу, що накладає обтяження); даних про обтяжувача та про особу (осіб), щодо майна якої (яких) встановлено обтяження: для фізичних осіб - громадян України - прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності останнього), ідентифікаційний номер згідно з Державним реєстром фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів (за наявності) та, за наявності, дати та місця народження, місце проживання, дані документа, що посвідчує особу (номер та серія, ким виданий), також даних про об`єкт обтяження: ідентифікаційні номери об`єкта нерухомого майна та відомості про його місцезнаходження.
Відповідно до пунктів 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868, для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком.
Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб.
Колегія суддів зазначає, під час здійснення реєстраційної дії про проведення державної реєстрації обтяження речових прав ОСОБА_1 , були відсутні підстави виникнення обтяження, а саме достатні дані про особу, щодо майна якої встановлено обтяження. В даному випадку вказано лише прізвище, ім`я та по-батькові особи, причому відсутній ідентифікаційний код цієї особи, дата та місце її народження, місце проживання, дані документа, що посвідчує особу (номер та серія, ким виданий). Співпадає лише прізвище, ім`я та по-батькові особи, щодо якої виникли обтяження 28.12.2006 та 23.06.2008, а тому відсутні підстави стверджувати, що заборона відчуження нерухомого майна та запис про це в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна стосується саме позивача - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 .
Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV, Державна реєстрація припинення обтяження речових прав у результаті зняття нотаріусом заборони на відчуження нерухомого майна відповідно до Закону України «Про нотаріат» проводиться нотаріусом, яким знято відповідну заборону на відчуження нерухомого майна, одночасно з її зняттям.
Згідно вимог ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визначено, що суб`єктами, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав є: Міністерство юстиції України та його територіальні органи; суб`єкти державної реєстрації прав.
Відповідно до абзацу другого статті 21 Закону України «Про нотаріат» контроль за організацією нотаріату, перевірка організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства здійснюються Міністерством юстиції України та його територіальними органами.
Відповідно до статті 1 Типового положення про відділ державної виконавчої служби міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 20.04.2016 року № 1183/5 відділ державної виконавчої служби міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - Відділ) є органом державної виконавчої служби, який входить до системи органів Міністерства юстиції України, є структурним підрозділом та підпорядковується міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції України (далі - міжрегіональне управління юстиції) через відповідні управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - Управління).
Наказом Міністерства юстиції України від 09.06.2022 року № 2297/05 «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Міністерства юстиції України» визначено, що під час дії воєнного стану виконання рішень, місцем виконання яких згідно з частиною першою статті 24 Закону є територія, яка відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є тимчасово окупованою територією України, або територія, включена до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого Мінреінтеграції за погодженням з Міноборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій (далі - Перелік), здійснюється органом державної виконавчої служби, компетенція якого поширюється на таку територію, за умови зміни ним місцезнаходження, яке не підпадатиме під Перелік, або органом державної виконавчої служби, визначеним Міністерством юстиції України за поданням/ пропозиціями Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. У разі визначення Міністерством юстиції України органу державної виконавчої служби, на який покладатиметься повноваження з примусового виконання рішень, місцем виконання яких є тимчасово окупована територія України або територія, включена до Переліку, адміністратор автоматизованої системи виконавчого провадження на підставі письмового повідомлення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України забезпечує такому органу державної виконавчої служби доступ до виконавчих проваджень, які перебувають (перебували) на виконанні в органі державної виконавчої служби, місцезнаходженням якого є тимчасово окупована територія України або територія, включена до Переліку.
Виконавче провадження, яке перебуває (перебувало) на виконанні в органі державної виконавчої служби, місцезнаходженням якого є тимчасово окупована територія або територія, включена до Переліку, приймається до виконання визначеним Міністерством юстиції України органом державної виконавчої служби на підставі доручення або резолюції начальника управління забезпечення примусового виконання рішень, якому підпорядкований визначений Міністерством юстиції України орган державної виконавчої служби, які надаються за результатами розгляду звернення сторони виконавчого провадження або іншої особи або доручення керівника вищого органу державної виконавчої служби.
Як зазначено у відповіді Міністерства юстиції України на адвокатський запит представника Яворської Т.І., фактично матеріали виконавчих проваджень, які перебували на території АР Крим та м. Севастополь, в тому числі, виконавче провадження, яке було відкрито відносно ОСОБА_1 , при виконанні якого внесено відповідне обтяження, не передавались до органів виконавчої служби на підконтрольних територіях України та чисельність працівників головних управлінь юстиції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі була повністю скорочена, а повноваження по виконанню обов`язків не були передані іншим органам, а тому відсутній орган, який би мав прийняти до виконання виконавчі провадження, які перебували на території АР Крим та м. Севастополь відносно позивача.
Колегія суддів звертає увагу, що фактично позивач не може захистити своє порушене право шляхом подання позовної заяви про зняття арешту з нерухомого майна, оскільки не має об`єктивної можливості визначити коло відповідачів за таким позовом.
Крім того, відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна арешт накладено на невизначене майно, тобто усе майно, яке належить ОСОБА_1 , що в свою чергу унеможливлює подання позовної заяви з визначенням майна, з якого необхідно зняти арешт.
В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.07.2021 року у справі№2-356/12(провадження №61-5972св19), від 03.11.2021 року у справі№161/14034/20(провадження №61-1980св21), від 22.12.2021 року у справі№645/6694/15-ц(провадження №61-18160св19), від 26.01.2022 року у справі №127/1541/14-ц (провадження №61-2829св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.01.2023 року у справі№127/1547/14-ц(провадження №61-12997св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.01.2023 року у справі№2-3600/09(провадження №61-12406св21) викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Згідно з частиною п`ятою ст. 55 Конституції України, кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював необхідність ефективного захисту прав заявників. Наприклад, у п. 75 рішення від 05.04.2005 у справі «Афанасьєв проти України» (заява №38722/02) ЄСПЛ зазначає, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.
Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9).
Отже, єдиним органом, який може відновити право позивача є Міністерство юстиції України, а тому колегія суддів погоджується з обраним судом способом захисту порушених прав позивача шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст.139 КАС України.
Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року у справі № 160/33318/24 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник 

суддя Н.І. Малиш 

суддя А.А. Щербак