ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" лютого 2026 р. справа № 300/2912/25
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Скільського І.І., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі – відповідачі) в якому просить суд: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 27.03.2025 №092750012559 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дати звернення, а саме з 18 березня 2025 р., зарахувавши пільговий стаж роботи в шкідливих умовах — 16 років (за період з 22.05.2003 по 03.05.2006, та за період з 03.03.2012 по 18.03.2025, посадою сестра медична палатна, сестра медична стаціонару в КНП «Прикарпатський обласний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради» (Обласній психоневрологічній лікарні № 3); та зарахувавши до страхового стажу 7 років та 3 місяці (період роботи під час навчання з 14.08.1990 по 24.11.1997).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області безпідставно відмовлено у призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту “б” частини 1 статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” у зв`язку з відсутністю пенсійного віку, визначеного пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, який для жінок повинен становити 55 років та відсутністю необхідного пільгового стажу. Зауважила, що після визнання Рішенням Конституційного Суду від 23.01.2020 №1-р/2020 неконституційною статті 13 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02.03.2015 №213-VIII, ця стаття підлягає застосуванню у редакції, яка діяла до внесення таких змін та передбачає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зокрема, жінок після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на роботах із шкідливими і важкими умовами праці. З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 стверджує, що після досягнення 50-річного віку, з врахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, вона має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту “б” частини 1 статті 13 Закону №1788-XII. Також вказала про те, що пенсійний орган протиправно не зарахував до її пільгового стажу за Списком №2 періоди її роботи з 22.05.2003 по 03.05.2006 та з 03.03.2012 по 18.03.2025, а також до страхового стажу період її роботи з 14.08.1990 по 24.11.1997, так як відповідачу надано усі необхідні документи, що підтверджують право для зарахування спірних періодів роботи.
Івано-Франківський окружний адміністративний суд ухвалою від 05.05.2025 позовну заяву залишив без руху, встановив строк для усунення її недоліків.
Позивач, 15.05.2025 виконала вимоги ухвали суду від 05.05.2025 про залишення позовної заяви без руху.
Івано-Франківський окружний адміністративний суд ухвалою від 20.05.2025 відкрив провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, згідно із правилами, встановленими статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.52-53).
Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області скористався правом на подання відзиву на позов, в якому представник відповідача проти позовних вимог заперечила та вказала на те, що відповідно до частини 2 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, серед іншого, жінки - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу роботи 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Також вказала на помилковість доводів позивача щодо необхідності застосування у спірних правовідносинах норм Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки норми зазначеного Закону в частині призначення пенсії за віком на пільгових умовах не застосовуються, а єдиним Законом, який регулював спірне питання на момент звернення позивача був Закон України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Також зазначила про те, що відповідачем правомірно не зараховано до страхового стажу позивача період її роботи з 14.08.1990 по 24.11.1997, оскільки період роботи перетинається з періодом навчання. Також, до пільгового стажу не зараховано: період роботи згідно довідки КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я» від 10.03.2025 №4058, оскільки у довідці не зазначено відділення, у якому працювала заявниця та зазначена посада у довідці «сестра медична палатна» не відповідає Списку №2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461. З огляду на викладене, просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.
Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області скористалась правом на подання пояснень щодо позову, згідно яких просила у задоволенні позовних вимог відмовити з тих самих підстав, що зазначив відповідач у відзиві на позов.
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 18.03.2025 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.
За результатами розгляду документів, доданих до заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області (за принципом екстериторіальності) прийнято рішення від 27.03.2025 № 092750012559 у зв`язку з недосягненням 55-річного віку, передбаченого пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та відсутністю необхідного пільгового стажу. У спірному рішенні вказано про наявність у позивача страхового стажу 26 років 9 місяців, пільговий стаж відсутній, вік позивача 52 роки. До страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 14.08.1990 по 24.11.1997, оскільки період роботи перетинається з періодом навчання. Також, до пільгового стажу не зараховано: період роботи згідно довідки КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я» від 10.03.2025 №4058, оскільки у довідці не зазначено відділення, у якому працювала заявниця та зазначена посада у довідці «сестра медична палатна» не відповідає Списку №2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461 (а.с.21).
Не погоджуючись з рішенням про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, позивач звернулася до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд керується приписами Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, а також бере до уваги положення законів та підзаконних нормативно-правових актів у відповідних редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин.
Також, вирішуючи даний спір, на переконання суду, необхідним є застосування правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 в зразковій справі №360/3611/20 (провадження №11-209заі21).
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Водночас у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.
За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
У преамбулі Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 №1788-XII (далі – Закон №1788-XII) зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Згідно із статтею 2 Закону №1788-XII за цим Законом призначаються трудові пенсії: до яких відносяться пенсії за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
За приписами статті 12 Закону №1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Згідно з пунктом “б” статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02.03.2015 №213-VIII, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Статтею 13 Закону №1788-XII було передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок відносно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 10 років для працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, та на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років.
Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02.03.2015 №213-VIII (далі – Закон №213-VIII), який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом “б” статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.
Окрім цього, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій регулюються Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV).
Верховною Радою України 03.10.2017 ухвалено Закон “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” №2148-VIII, яким Закон №1058-ІV доповнено розділом XIV-1, що містить пункт 2 частини 2 статті 114 такого змісту:
2) працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Вказана норма також передбачає зміст ідентичний пункту “б” статті 13 Закону №1788-XII в редакції Закону України від 02.03.2015 №213-VIII щодо підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах.
Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 у справі №1-р/2020 (далі – Рішення №1-р/2020) визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти “б” - “г” статті 54 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02 березня 2015 року № 213-VIII (пункт 1 Рішення №1-р/2020).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини Рішення №1-р/2020 застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти “б” - “г” статті 54 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ встановлено неконституційність окремих положень Закону №1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213-VIII.
У зв`язку із цим, на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності загального страхового та пільгового стажу роботи).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.
Норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, однак вони явно суперечать одна одній. Таке регулювання порушує вимогу “якості закону”, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950.
У справах “Щокін проти України” (заяви №23759/03 та 37943/06, рішення від 14.10.2010) та “Серков проти України” (заява №39766/05, рішення від 07.07.2011) Європейський суд з прав людини дійшов висновку що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі “якості” закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування; по-третє, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу “якості закону”. В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.
Також Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, у спірних правовідносинах застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
Така позиція суду відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.11.2021 в зразковій справі №360/3611/20 (провадження №11-209заі21). 
За вказаних обставин, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах як: необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, та виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України. Таке застосування вищевказаних норм права усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.
Отже на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Щодо доводів представника відповідача про незарахування до пільгового стажу позивача періоди її роботи згідно довідки КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я» від 10.03.2025 №4058, оскільки у довідці не зазначено відділення, у якому працювала заявниця та зазначена посада у довідці «сестра медична палатна» не відповідає Списку №2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461, суд зазначає наступне.
Згідно ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 року №637 затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" (далі– Порядок №637). 
Згідно п.1 даного Порядку також зазначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби , навчання, а також архівними установами. 
Пунктом 3 даного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, то для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. 
В пункті 20 вказаної Порядку зазначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_1 від 15.08.1990 (а.с.16-18), вбачається, зокрема, що позивач у період з 22.05.2003 по 03.05.2006 та з 03.03.2012 по 18.03.2025 (день звернення до пенсійного органу) працювала в Івано-Франківській обласній психоневрологічній лікарні №3, яка 20.09.2019 реорганізована в КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради».
Отже, записами трудової книжки ОСОБА_1 від 15.08.1990 підтверджується факт роботи позивача у період з 22.05.2003 по 03.05.2006 та з 03.03.2012 по 18.03.2025 (день звернення до пенсійного органу) на посадах лікуючої медсестри, сестри медичної стаціонару, сестри медичної палатної, сестри медичної стаціонару. 
Також, наданою КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради» довідкою від 10.03.2025 № 4058, підтверджується те, що ОСОБА_1 у період з 22.05.2003 по 03.05.2006 та з 03.03.2012 по 10.03.2025 (по день видачі довідки) працювала в КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради» виконувала роботу в шкідливих умовах за професією (посадою) сестра медична палатна, сестра медична стаціонару, що передбачена Списком №2 розділ ХХІV Постанови КМ України від 24.06.2016 №461. 
Так, відповідно до Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Мінпраці № 383 від 18.11.2005, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, чинні на період роботи особи. 
До 31.12.1991 діяли Списки №1 та № 2, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956, з 01.01.1992 по 10.03.1994 – Списки №1 та № 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР № 10 від 26.01.1991, з 11.03.1994 по 15.01.2003 – Списки №1 та № 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994, з 16.01.2003 по 23.06.2016 – Списки №1 та № 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003, після 24.06.2016 – Списки №1 та № 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №461 від 24.06.2016.
Відповідно до п. «а» розділу XXIV «Охорона здоров`я та соціальна допомога», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003, визначено, що його дія поширюється на працівників, які безпосередньо обслуговують хворих у психіатричних (психоневрологічних) лікувально-профілактичних закладах (відділеннях), будинках дитини молодші медичні сестри, молодші медичні сестри з догляду за хворими, сестри-господині молодші спеціалісти з медичною освітою. 
Відповідно до розділу XXIV «Охорона здоров`я та соціальна допомога», затвердженого Постановою КМУ від 24.06.2016 р. № 461, із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ № 479 від 04.07.2017, № 708 від 14.08.2019, визначено, що його дія поширюється на працівників які безпосередньо обслуговують хворих у психіатричних (психоневрологічних) лікувально-профілактичних закладах (відділеннях), будинках дитини - молодші спеціалісти з медичною освітою, молодші медичні сестри/молодші медичні брати, молодші медичні сестри/молодші медичні брати з догляду за хворими, сестри-господині/працівники з господарської діяльності закладу охорони здоров`я;
Згідно із Національним класифікатором професій ДК 003:2010 (на зміну ДК 003:2005), затвердженим наказом Держспоживстандарту України від 28.07.2010 № 327, окремі професійні назви робіт у КП записано з використанням дужок. У дужках, відповідно до прийнятої структури КП, може визначатися, зокрема, споріднена (однотипна) професійна назва роботи, яка може застосовуватися окремо в межах даної класифікаційної групи, наприклад, в тому числі, молодша медична сестра (санітарка, санітарка-прибиральниця, санітарка-буфетниця та ін.). 
За кодом КП 5132 визначено професійна назва роботи – молодша медична сестра (санітарка, санітарка-прибиральниця, санітарка-буфетниця та ін.). 
Разом з тим, згідно листа Міністерства соціальної політики України «Про практичне застосування Національного класифікатора ДК 003:2010 «Класифікатор професій» від 15.07.2016 № 152/0/193-19, усі назви посад (професій), що містяться у Національному класифікаторі України ДК 003:2010 „Класифікатор професій", затвердженому наказом Держспоживстандарту від 28.07.2010 №327 (зі змінами) (далі - Класифікатор професій), систематизовано за кодами і згруповано в професійні групи залежно від характеру, складності виконуваних робіт, кваліфікації (рівня освіти, спеціалізації) та віднесено до певних видів економічної діяльності. Класифікатором професій відповідно до приміток 1 та 2 Додатку В передбачено застосування похідних слів і можливість у розширенні назв посад (професій) термінами і словами, які уточнюють місце роботи, виконувані роботи, сферу діяльності за умови дотримання лаконічності викладу, якщо інше не визначено у Класифікаторі професій чи відповідних нормативно-правових актах. Під час утворення похідних та розширених назв посад (професій) зберігається код базової посади (професії). Також у листі вказано на те, що кваліфікаційні категорії посад визначаються кваліфікаційними характеристиками, тому при застосуванні похідних слів, які визначають кваліфікаційні категорії посали, необхідно враховувати кваліфікаційні характеристики відповідних посад. Відповідно до примітки 2 Додатку В до Класифікатора професій професійні назви робіт „Провізор" (код 2224.2), „Сестра медична" (код 3231) та „Молодша медична сестра" (код 5132) можуть бути розширенні термінами і словами, що уточнюють місце роботи, виконувані роботи, сферу діяльності, наприклад, „Провізор складу центрального постачання", „Сестра медична палатна", „Молодша медична сестра палатна".
Отже, сестра медична (палатна) розширена роботодавцем з метою уточнення місця роботи, виконуваних робіт збережена галузева функціональна належність, кваліфікаційні вимоги, шкідливі і важкі умови праці за Списком №2, що і підтверджено роботодавцем у довідці № 4058 від 10.03.2025.
Таким чином, враховуючи наведене, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області протиправно не врахувало до пільгового стажу позивача періоди її роботи згідно довідки КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я» від 10.03.2025 №4058, а відтак незарахований період роботи позивача з 22.05.2003 по 03.05.2006 та з 03.03.2012 по 10.03.2025 згідно довідки КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я» від 10.03.2025 №4058 підлягає зарахуванню до пільгового стажу за Списком №2.
Разом з тим, суд враховує те, що у період з 11.03.2025 (день видачі довідки від 10.03.2025 №4058) по 18.03.2025 (день звернення до пенсійного органу за призначенням пенсії), позивач продовжувала працювати на посаді сестри медичної стаціонару, що підтверджується записами трудової книжки позивача, а відтак вказаний період підлягає зарахуванню до пільгового стажу за Списком №2. 
Щодо дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, що полягають у неврахуванні до страхового стажу позивача періоду її роботи з 14.08.1990 по 24.11.1997, суд зазначає наступне.
Згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 15.08.1990, позивач 14.08.1990 прийнята на посаду санітарки стоматологічного кабінету Лисецької ЦРЛ, з 04.01.1993 переведена на посаду медичної сестри перев`язочної хірургічного відділу, з 12.11.1993 переведена на посаду 0,5 ст. медсестри Черніївської д/лікарні, з 24.11.1995 переведена на посаду чергової медсестри Черніївської д/лікарні, з 24.11.1997 звільнення з займаної посади (а.с.16).
Тобто, факт роботи позивача у період з 14.08.1990 по 24.11.1997 підтверджено записами трудової книжки, та не заперечується відповідачами.
Водночас, доводи відповідача про те, що період роботи перетинається з періодом навчання є безпідставними, оскільки такі обставини не спростовують той факт, що позивач у спірний період з 14.08.1990 по 24.11.1997 працювала та отримувала заробітну плату, а тому має право на зарахування його до її страхового стажу. 
Враховуючи вищезазначене, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 27.03.2025 № 092750012559 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Суд зазначає, що відповідно до змісту спірного рішення від 27.03.2025 № 092750012559 пенсійним органом визнається наявність в позивача страхового стажу 26 років 9 місяців та, вік позивача 52 років. Також, враховуючи висновки суду щодо зарахування до пільгового стажу за Списком №2 періодів роботи згідно довідки КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я» від 10.03.2025 №4058, у позивача наявний пільговий стаж за Списком №2 більше 10 років.
Зважаючи на вищевикладене, наявні у позивача пенсійний вік та стаж роботи відповідають всім критеріям, необхідним для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту “б” частини першої статті 13 Закону №1788-XII, а тому пенсійний орган протиправно відмовив спірним рішенням у призначенні такої пенсії.
Стосовно позовної вимоги щодо зобов`язання призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту “б” частини 1 статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” з 18.03.2025, суд зазначає таке.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
При цьому, адміністративний суд з урахуванням фактичних обставин зобов`язаний здійснити ефективний захист порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Аналіз зазначених норм у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.
Розглядаючи питання зобов`язання призначення пенсії, суд повинен перевірити усі умови, за яких відповідач зобов`язаний таку пенсію призначити.
Так, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України та відповідно до копії паспорта НОМЕР_2 , досягла 50-річного віку (а.с.11).
Наявний у позивача вік, страховий та пільговий стаж роботи відповідає всім критеріям, необхідним для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту “б” частини 1 статті 13 Закону №1788-XII.
Згідно з частиною 1 статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку (пункт 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-ІV).
Так, позивач досягнула 50 річного віку 03.01.2023, звернулася до пенсійного органу за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 – 18.03.2025, тобто понад трьох місяців.
Таким чином, слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 з 18.03.2025 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до страхового стажу період її роботи з 14.08.1990 по 24.11.1997 та до пільгового стажу за Списком №2 періоди її роботи з 22.05.2003 по 03.05.2006 та з 03.03.2012 по 18.03.2025.
За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі. 
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Наявною в матеріалах справи квитанцією від 24.04.2025 підтверджується сплата позивачем судового збору за звернення до суду з цим позовом в розмірі 1211,20 грн (а.с.1).
Доказів понесення сторонами будь-яких інших витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не надано, відтак, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача сплачена нею сума судового збору у розмірі 1211,20 грн.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статями 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:
позов задовольнити повністю. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 27.03.2025 №092750012559 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 з 18.03.2025 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до страхового стажу період її роботи з 14.08.1990 по 24.11.1997 та до пільгового стажу за Списком №2 періоди її роботи з 22.05.2003 по 03.05.2006 та з 03.03.2012 по 18.03.2025.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20987385) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ), адреса: АДРЕСА_1 ;
відповідачі - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20987385), адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012;
Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088), адреса: вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018.

Суддя  /підпис/  Скільський І.І.