Справа № 489/947/26 
Номер провадження 2/489/1271/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України

14 квітня 2026 року місто Миколаїв

Інгульський районний суд м. Миколаєва в складі:
головуючого судді Кокорєва В. В.,
за участю секретаря судового засідання Ковальової С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Інгульського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» (далі-позивач) до ОСОБА_1 (далі – відповідач 1), ОСОБА_2 (далі-відповідач 2) про стягнення 3% річних та інфляційних втрат
встановив
Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, обґрунтовуючи вимоги тим, що 20.06.2008 між АКІБ «Укрсиббанк» та відповідачем 1 укладено договір про надання споживчого кредиту. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором, 20.06.2008 прийнята порука від відповідача 2. Рішенням Ленінського районного суду від 07.10.2014 стягнуто на користь АТ «Укрсиббанк» в солідарному поряду з відповідачів заборгованість за вказаним кредитним договором та судовий збір. Рішення суду не виконано відповідачами у добровільному порядку та перебуває на примусовому виконанні в Інгульському ВДВС у м. Миколаєві ОМУМЮУ. Станом на 20.01.2026 рішення суду залишається невиконаним. 
У відповідності до вимог ст..625 ЦК України відповідачі зобов`язані сплатити позивачу суму боргу за з урахуванням встановленого індексу інфляції а також 3% річних: 3% річних в розмірі 60458,05 грн. та інфляційні втрати у розмірі 199383,25 грн. за період прострочення виконання рішення суду з 02.04.2017 по 23.02.2022. А також за прострочення суми судового збору 1827 грн., що стягнення за рішенням суду необхідно стягнути з кожного з відповідачів 3% річних у розмірі 268,84 грн. та інфляційні втрати у розмірі 885,96 грн. за період прострочення виконання рішення суду з 02.04.2017 по 23.02.2022.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, просив розглядати справу без його участі.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомлено, заяв та клопотань від них до суду не надходило, відзив до суду не подано.
Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, вирішено проводити заочний розгляд справи.
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.10.2014 у цивільній справі №489/4461/14-ц стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором №1360174000 від 20.06.2008, а саме: 325231,87 грн. – кредитна заборгованість, 78997,51 грн. – заборгованість по процентам; 668,43 грн. – пеня за прострочення сплати процентів, а всього 411164 грн. 30 коп.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» судовий збір у розмірі 1827,00 грн.; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсиббанк» судовий збір у розмірі 1827,00 грн.
Згідно з інформації про виконавче провадження від 23.01.2026 на підставі виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва №489/4461/14-ц відкрито виконавче провадження №68228326, боржник – ОСОБА_1 ; стан виконавчого провадження – відкрито.
Згідно з інформації про виконавче провадження від 23.01.2026 на підставі виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва №489/4461/14-ц відкрито виконавче провадження №68228481, боржник – ОСОБА_2 ; стан виконавчого провадження – завершено; 05.12.2025 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу у зв`язку з відсутністю майна у боржника.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
За змістом ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, норми розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (п/р 2 р. III кн. 5 ЦК України).
Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
За змістом вказаної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 березня 2016 року у справі №6-2168цс15 та Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 зазначено, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.
У постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18 зроблено правовий висновок про те, що враховуючи положення частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.
Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, як наслідок, право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передують подачі такого позову.
Згідно з розрахунком позивача, за відповідачами рахується заборгованість, а саме: 3% річних в розмірі 60458,05 грн. та інфляційні втрати у розмірі 199383,25 грн. за період прострочення виконання рішення суду з 02.04.2017 по 23.02.2022.; а також за прострочення суми судового збору 1827 грн., що стягувалися за рішенням суду - 3% річних у розмірі 268,84 грн. та інфляційні втрати у розмірі 885,96 грн. за період прострочення виконання рішення суду з 02.04.2017 по 23.02.2022.
Судом встановлено, що рішення відповідачами не виконувалося протягом тривалого періоду та фактичне повне виконання рішення суду так і не відбулося.
Боржники своєчасно не сплатили заборгованість за кредитним договором, а тому у відповідачів виник обов`язок сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.
У ч. 2 ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.
Таким чином, при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у судовому рішенні.
У зв`язку з тривалим невиконанням боржниками грошового зобов`язання, за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 АТ «Укрсиббанк», відповідно до статті 625 ЦК України, нарахувало 60458,05 грн. - три відсотки річних за період прострочення виконання рішення суду в частині стягнення кредитної заборгованості та 268,84 грн. - 3% річних за період прострочення виконання рішення суду в частині стягнення судового збору; а також нарахувало 19383,25 грн. – інфляційні втрати за прострочення виконання рішення суду в частині стягнення кредитної заборгованості та 885,96 грн. - інфляційні втрати за прострочення виконання рішення суду в частині стягнення судового збору.
Позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв`язку з набуттям права вимоги до відповідачів за грошовим зобов`язанням, підтвердженим судовим рішенням, тривалим невиконанням відповідачами цього грошового зобов`язання та виникнення у відповідачів зобов`язання сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, оскільки інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідачами не надано будь-яких заперечень проти наведеного позивачем розрахунку, а також і не надано доказів на спростування зобов`язання сплатити суму трьох процентів річних від простроченої суми за період, щодо якого заявлено вимоги.
За таких обставин, позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідачів належить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст.2-13, 259, 263-265 ЦПК України, суд
вирішив
Позов задовольнити.
Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Укрсиббанк» нараховані 3% річних у розмірі 60458,05 грн. (шістдесят тисяч чотириста п`ятдесят вісім гривень п`ять копійок) та інфляційні втрати у розмірі 199383,25 грн. (сто дев`яносто дев`ять тисяч триста вісімдесят три гривні двадцять п`ять копійок) за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 відповідно до ст.625 ЦКУ на суму простроченої заборгованості за грошовими зобов`язаннями на виконання рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва у справі №489/4461/14-ц від 07.10.2014.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Укрсиббанк» нараховані 3% річних у розмірі 268,84 грн. (двісті шістдесят вісім гривень вісімдесят чотири копійки) та інфляційні втрати у розмірі 885,96 грн. (вісімсот вісімдесят п`ять гривень дев`яносто шість копійок) за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 відповідно до ст.625 ЦКУ на суму простроченої заборгованості за стягнутим судовим збором за рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва у справі №489/4461/14-ц від 07.10.2014.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Укрсиббанк» нараховані 3% річних у розмірі 268,84 грн. (двісті шістдесят вісім гривень вісімдесят чотири копійки) та інфляційні втрати у розмірі 885,96 грн. (вісімсот вісімдесят п`ять гривень дев`яносто шість копійок) за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 відповідно до ст.625 ЦКУ на суму простроченої заборгованості за стягнутим судовим збором за рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва у справі №489/4461/14-ц від 07.10.2014.
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Укрсиббанк» судовий збір у розмірі 3932,26 грн. (три тисячі дев`ятсот тридцять дві гривні двадцять шість копійок), тобто по 1966,13 грн. (одна тисяча дев`ятсот шістдесят шість гривень тринадцять копійок) з кожного.
Інформація про учасників справи:
Позивач: Акціонерне товариство «Укрсиббанк»,код ЄДРПОУ 09807750, адреса місцезнаходження: 03115, м. Київ, вул.. Андріївська, 2/12.
Відповідач 1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач 2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення - з моменту складення повного тексту рішення.
Позивач, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 14.04.2026.

Суддя В. В. Кокорєв