ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/13118/25 Головуючий суддя І інстанції Бородіна Н. М.
Провадження № 33/818/893/26 Суддя доповідач Шабельніков С.К.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2026 року    м. Харків
Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвоката Давиденка А.О. в режимі відеоконференції, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Давиденка А.О. на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 26 січня 2026 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, -
в с т а н о в и в:
Цією постановою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець м. Києва,
- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 665 грн. 60 коп.
Постановою встановлено, що 01.12.2025 року о 23:50 год. за адресою: м. Харків, пров. Шевченківський, буд. 30, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Ауді», реєстраційний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: характерний запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер, та проведення такого огляду у закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОКНЛ у лікаря-нарколога водій відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.
В своїй апеляційній скарзі захисник Давиденко А.О. просив судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не здійснював керування транспортним засобом, а лише перебував біля свого автомобіля під час коли до нього під`їхали працівники поліції. Посилався на практику ЄСПЛ. Вказував на те, що працівник поліції не повідомляв ОСОБА_1 про виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а також не пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я. Поряд з цим вказував, що працівники поліції склали протокол без участі ОСОБА_1 та не ознайомили останнього з його змістом, а також не роз`яснили ОСОБА_1 його права та обов`язки. Поряд з цим, апелянт посилався на норми та положення Кодексу адміністративного судочинства України.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник повідомив, що ОСОБА_1 повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, однак останній є військовослужбовцем та не має фактичної можливості приймати участь в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, а тому просив розглянути його апеляційну скаргу без участі ОСОБА_1 .
Враховуючи наведене, а також вимоги ст.ст. 268, 271 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розглянути апеляційну скаргу без участі ОСОБА_1 за обов`язкової участі його захисника – адвоката Даведенка А.О.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи захисника Давиденка А.О, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні. 
Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на відомості протоколу про адміністративне правопорушення, направлення водія на огляд, акиу огляду особи, рапорті працівника поліції, а також на відомості відеозапису.
Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: характерний запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору Драгер та проведення такого огляду у медичному закладі охорони здоров`я у лікаря нарколога водій відмовився.
В матеріалах справи міститься відеозапис події за участю ОСОБА_1 (арк. 3).
З відомостей цього відеозапису вбачається, що працівники поліції повідомили ОСОБА_1 про те, що стосовно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення саме за ч.1 ст. 130 КУпАП, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 був обізнаним про те, що стосовно нього складено працівниками поліції протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до положень ч.1 ст. 267 КУпАП, відсторонення водіїв від керування транспортними засобами та огляд на стан алкогольного сп`яніння може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.
При цьому, належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_1 , ані його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва із питанням ініціювання проведення службової перевірки щодо неправомірних дій працівників поліції під час складення ними протоколу, не зверталися із позовом до суду в порядку Кодексу адміністративного судочинства України щодо незаконності дій працівників поліції, а також не зверталися із відповідними заявами у порядку, передбаченому КПК України до правоохоронних органів, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.
Отже, враховуючи відсутність будь яких скарг сторони захисту щодо дій працівників поліції під час складення ними протоколу стосовно ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в протоколі відповідають дійсності та заслуговують на увагу.
Крім того, відповідно до відомостей рапорту працівника поліції (арк. 7) вбачається, що 01.12.2025 року під час несення служби у складі екіпажу 5052 за адресою м. Харків, пров. Шевченківський, 30 був зупинений транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 . Під час спілкування у водія були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. Водій від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився під безперервну відеофіксацію службовими камерами. Було складено протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП, а також постанову за ч.4 ст. 126 КУпАП. Автомобіль залишився на місці зупинки без порушень ПДР. Водія повідомлено про відсторонення від керування.
Отже, враховуючи відсутність скарг на дії працівників поліції під час складення протоколу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані у рапорті заслуговують на увагу.
Поряд з цим, відповідно до відомостей відеозапису вбачається, що працівники поліції рухались на службовому автомобілі за автомобілем «Ауді» у темну пору доби по проїжджій частині, яка розташована у дворі багатоквартирного будинку, увімкнувши проблискові маячки синьо-червоного кольору. Автомобіль АУДІ тривалий час не зупинявся. Після цього, автомобіль «Ауді» заїхав на паркову багатоквартирного будинку, в`їзд до якого регулюється шлакбаумом та зайняв вільне паркувальне місце і зупинився. У цей час працівники поліції на службовому автомобілі рухались слідом за автомобілем «Ауді» та зупинились поряд з автомобілем «Ауді». Відразу після зупинки з водійського місця автомобіля «Ауді» вийшов саме ОСОБА_1 , у якого працівники поліції питали, чому він не зупинявся, а також просили перевірити коректність роботи протитуманних фар. Поряд з цим, в салоні автомобіля на пасажирському сидінні перебував пасажир, який повідомив працівників поліції, що вони їздили в магазин.
Такі відомості відеозапису вочевидь свідчать про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом, тобто саме він є водієм, що вочевидь спростовує твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем.
Поряд з цим з відеозапису вбачається, що працівники поліції виявили у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували останньому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки або в закладі охорони здоров`я. Поряд з цим працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 63 Конституції України, а також ст. 263 КУпАП.
Такі відомості відеозапису вочевидь спростовують твердження апелянта про те. що працівники поліції не пропонували ОСОБА_1 пройти огляд у закладі охорони здоров`я, а також про те, що йому не роз`ясняли його права.
Крім того, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 поводився дуже агресивно стосовно працівників поліції, та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, а також від підписання та отримання будь-яких документів.
Такі відомості відеозапису об`єктивно свідчать про те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також від отримання будь-яких документів від працівників поліції, а тому працівники поліції законно склали протокол про адміністративне правопорушення без участі ОСОБА_1 , якому було повідомлено, що стосовно нього уде складено відповідний протокол.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. 
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 свідомо ігнорував ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.
 
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними. 
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника Давиденка А.О. залишити без задоволення.
Постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 26 січня 2026 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя       С.К. Шабельніков