ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року	Львів	Справа №380/10637/22 пров. №А/857/9818/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
Головуючого судді Мандзія О.П.,
Суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я., 
за участю секретаря судового засідання Гепфель А.А.,

від позивача (апелянта) ОСОБА_1 ,
від відповідача Садовий В.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 22 січня 2026 року щодо розгляду заяви про зміну способу виконання судового рішення у справі №380/10637/22 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Служби судової охорони у Львівській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, - 

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_2 (далі – апелянт, заявник) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із заявою від 19.12.2025 за вх №100814, у якій просив змінити спосіб виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 у справі №380/10637/22 в частині зобов`язання територіального управління Служби судової охорони у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі 30000,00 грн на місяць за період з 24.02.2022 по 18.07.2022 шляхом «Стягнення з територіального управління Служби судової охорони у львівській області на користь ОСОБА_2 142776,49 грн, з утриманням з цієї суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів».
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду 22.01.2026 у цій справі у задоволенні заяви представника позивача про зміну способу виконання судового рішення в адміністративній справі №380/10637/22 за позовом ОСОБА_2 до територіального управління Служби судової охорони у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії – відмовлено.
Не погоджуючись із такою ухвалою, її оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, оскільки як вважає апелянт таку прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також не повністю досліджено обставини справи.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що в ході збору інформації щодо причин невиконання судового рішення виявлено обставини, які істотно ускладнюють виконання рішення та фактично роблять його виконання неможливим.
За умов, що відповідач неодноразово звертався до розпорядників бюджетних коштів вищого рівня для отримання додаткових кошторисних призначень по КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки», тобто за кодом по якому в подальшому здійснюється безспірне списання коштів органами державної казначейської служби на виконання судових рішень саме про стягнення коштів органів державної влади з , навіть у випадку отримання кошторисних призначень по КЕКВ 2800, такі, в силу вимог бюджетного законодавства, не зможуть бути спрямовані на виплату грошового забезпечення (складовою якого є додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану») згідно рішення суду у цій справі. Наведене безумовно слід розцінювати як одну з обставин, яка перешкоджає та фактично унеможливлює виконання судового рішення поточним способом, натомість зміна способу та порядку виконання дозволить задіяти механізм безспірного порядку списання коштів органами державної казначейської служби, у разі їх реального надходження, та мінімізує безпосередній вплив відповідача на цей процес.
У судовому засіданні по розгляду заяви про зміну способу виконання судового рішення представник відповідача підтвердив той факт, що у разі зміни способу виконання судового рішення у справі №380/10637/22, його реальне виконання стане ймовірнішим, оскільки у разі надходження коштів на виконання судових рішень, такі першочергово списуються органами державної казначейської служби за виконавчими документами, за якими ТУ ССО у Львівській області є боржниками, тобто за виконавчими листами про стягнення судового збору, витрат на правову допомогу, штрафів та судових рішень де спосіб виконання визначено у формі стягнення коштів.
ТУ ССО у Львівській області, обґрунтовуючи невиконання рішення суду, посилається на відсутність бюджетних асигнувань та стверджує, що вжив усіх можливих заходів, обмежившись, по суті, направленням листів до розпорядників бюджетних коштів вищого рівня щодо необхідності виділення додаткового фінансування. Такі дії є суто формальним інформуванням і не свідчать про використання всього комплексу інструментів, передбачених Бюджетним кодексом України для забезпечення фінансування видатків для виконання судових рішень
Вважає, що за наявності судового рішення, яке набрало законної сили, боржник мав не лише просити додаткові кошти у розпорядників бюджетних коштів вищого рівня, але й ініціювати в установленому порядку питання перерозподілу наявних бюджетних призначень, коригування кошторису тощо з метою забезпечення виконання рішення суду, принаймні шляхом часткової виплати додаткової винагороди, а не просто посилатись на відсутність коштів. Прошу суд також врахувати, що додаткова винагорода згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, обов`язок щодо нарахування та виплати якої ОСОБА_2 за період проходження служби у Територіальному управлінні Служби судової охорони у Львівській області визначено рішенням суду, є елементом грошового забезпечення (оплати праці), а відтак належить до кола видатків, які за своїм змістом мають розглядатися як захищені. Вказане підтверджується змістом ч.2 ст.55 Бюджетного кодексу України, за якою оплата праці працівників бюджетних установ відноситься до захищених видатків бюджету, тобто такі виплати повинні фінансуватися в першу чергу, тим паче коли йдеться про виконання рішення суду. За таких обставин посилання боржника на відсутність бюджетних асигнувань не можуть визнаватися об`єктивними та непереборними перешкодами для виконання рішення суду, а натомість свідчать про неналежне використання наданих йому бюджетним законодавством інструментів. Вказане підтверджує необхідність зміни способу та порядку виконання рішення суду шляхом заміни зобов`язального характеру резолютивної частини на безпосереднє стягнення визначеної суми додаткової винагороди. Зазначений аргумент заяви про зміну способу виконання рішення суд першої інстанції також залишив без жодної оцінки
Відтак задоволення заяви про зміну способу виконання та фактична заміна зобов`язання на стягнення конкретної суми з утриманням з цієї суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів не може вважатись «виходом при цьому за межі позовних вимог та вирішенням питання, що не було предметом дослідження».
За умов які склались із виконанням рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/10637/22 від 30.11.2023, зокрема наявність обставин, які істотно ускладнюють та фактично унеможливлюють його виконання, єдиним ефективним способом захисту прав позивача та забезпечення реального виконання судового рішення є зміна способу та порядку його виконання із «зобов`язання здійснити нарахування та виплату додаткової винагороди» на «стягнення додаткової винагороди» у розмірі 142 776 (сто сорок дві тисячі сімсот сімдесят шість) грн. 49 коп.
Апелянт просив ухвалу Львівського окружного адміністративного суду щодо розгляду заяви про зміну способу виконання судового рішення від 22.01.2026 скасувати та постановити нову, якою заяву про зміну способу виконання судового рішення в адміністративній справі №380/10637/22 задовольнити: змінити спосіб виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 у справі №380/10637/22 в частині зобов`язання Територіальне управління Служби судової охорони у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 30 000 грн на місяць за період з 24.02.2022 по 18.07.2022 шляхом: «Стягнення з Територіального управління Служби судової охорони у Львівській області на користь ОСОБА_2 142 776 (сто сорока двох тисяч сімсот сімдесят шість) грн. 49 коп., з утриманням з цієї суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.».
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу та вказав, що відповідачем проводиться відповідна робота щодо збільшення відповідних асигнувань щодо виплати коштів за відповідними судовими рішеннями. Вважає, що наявність бюджетної програми КПВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя» є достатнім механізмом для повного виконання судового рішення у порядку і спосіб, які встановлені чинним законодавством та не дає підстав для висновку про неможливість виконання у спосіб, встановлений у самому рішенні.
За таких обставин, апеляційна скарга позивача є безпідставною та задоволенню не підлягає.
В судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав, просив таку задовольнити, скасувати ухвалу від 22.01.2026 у цій справі та прийняти судове рішення про задоволення заяви позивача.
Представник відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечив, вважає ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 22.01.2026 такою, що слід залишити без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла переконання, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та письмовими доказами, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 у цій справі позов ОСОБА_2 до територіального управління Служби судової охорони у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії позов задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Львівській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 з 24.02.2022 по 18.07.2022 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»; зобов`язано Територіальне управління Служби судової охорони у Львівській області нарахувати і виплатити ОСОБА_2 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 30000 грн на місяць, з 24 лютого 2022 по 18 липня 2022 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
06 лютого 2024 року Львівським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №380/10637/22.
13.03.2024 Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження ВП №74269843 з примусового виконання виконавчого листа №380/10637/22 від 06.02.2024.
У зв`язку з невиконанням відповідачем судового рішення в частині виплати позивачу додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», виходячи з розміру 30000 грн на місяць, починаючи в розмірі 30000 грн на місяць, з 24 лютого 2022 по 18 липня 2022 року, представник позивача звернувся до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначені позивачем обставини не вказують на неможливість виконання судового рішення у цій справі саме через спосіб захисту, застосований судом при його ухваленні, та не надають достатніх правових підстав для застосування процесуального інституту зміни порядку і способу виконання судового рішення, регламентованого статтею 378 КАС України.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд керується таким.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Згідно зі ст. 370 КАС судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
В рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України (якими встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції) звернута увага на те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення; виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою, є головною стадією правосуддя. Це повністю узгоджується з положеннями статті 129-1 Конституції України.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 6 цієї Конвенції, статтею 129-1 Конституції України, статтями 14, 370 КАС.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень» від 21.11.2024 №4094-ІХ, який набрав чинності 19.12.2024, внесені зміни до Розділу 4 КАС «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах».
Також Законом № 4094-ІХ КАС доповнений статтями 382-1 - 382-3.
На підставі ч. 9 ст. 383-3 КАС суд розглядає питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення за правилами статті 378 цього Кодексу.
Положеннями абзацу 1 ч. 1 ст. 378 КАС встановлено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
Варто зазначити, що поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Порядок виконання судового рішення означає визначену у рішенні суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним/приватним виконавцем, спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі об`єктивної (безумовної) неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений судом.
Згідно з ч. 3 ст. 378 КАС підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
З 19.12.2024 положення ч. 2 ст.378 КАС на підставі Закону № 4094-IX були доповнені абзацом другим такого змісту: «Невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.».
Аналіз зазначених змін до КАС, внесених Законом № 4094-ІХ, свідчить про те, що законодавцем встановлені правові норми, які вдосконалюють захист осіб, що звернулися до суду з позовами щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат тощо від тривалого невиконання судових рішень.
З матеріалів справи встановлено, що на виконання Рішення суду ТУ ССО нарахувало позивачу додаткову винагороду, встановлену Постановою №168 за період з 24.02.2022 по 18.07.2022 в розмірі 142776,49 грн.
Однак, рішення суду, яке набрало законної сили, на даний час відповідачем не виконано в повному обсязі, оскільки позивачу не виплачено додаткову винагороду у відповідній сумі.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що помилковим є покликання суду першої інстанції на частину третю статті 378 КАС, оскільки зазначена норма має спеціальний та вичерпний характер і застосовується виключно у випадках невиконання судових рішень щодо обчислення, призначення, перерахунку та виплати пенсійних і соціальних виплат, перелік яких наведений у цій нормі.
Водночас, пенсійні виплати, соціальні виплати непрацездатним громадянам, виплати за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплати та пільги дітям війни чи будь-які інші соціальні виплати, передбачені ч. 3 ст. 378 КАС, предметом рішення суду у даній справі не були.
Натомість спір стосувався додаткової винагороди, передбаченою Постановою № 168, що є складовою грошового забезпечення позивача як працівника ТУ ССО, а не соціальною чи пенсійною виплатою.
За таких обставин, відсутні правові підстави для застосування спеціального механізму, передбаченого ч. 3 ст. 378 КАС, до спірних правовідносин.
Суд апеляційної інстанції зазнає, що єдиною причиною невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, є відсутність належного фінансування відповідача.
Нормами ч. 7 ст. 161 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон №1402) передбачено, що фінансування Служби судової охорони здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Таким чином, виплата грошового забезпечення працівників Служби судової охорони, в тому числі на виконання рішення суду, може бути здійснена виключно за рахунок коштів Державного бюджету України у порядку, встановленому чинним законодавством.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 148 Закону №1402 функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України.
Відповідно до ст. 22 Бюджетного кодексу України, Державна судова адміністрація України як головний розпорядник бюджетних коштів, отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань, а також затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством.
Отже, Державна судова адміністрація України є головним розпорядником бюджетних коштів, центральний орган управління Служби судової охорони є розпорядником бюджетних коштів другого рівня, територіальні управління Служби судової охорони є розпорядниками бюджетних коштів третього рівня.
Відповідно до статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.
Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 24.07.2023 у справі №420/6671/18, стягнення з суб`єкта владних повноважень коштів, які знаходяться на його рахунках, але призначені для іншої мети, можуть поставити під загрозу функціонування такого суб`єкта, виконання покладених на нього функцій та, відповідно, нанесення шкоди необмеженій кількості осіб.
Таким чином, оскільки виконання рішення суду залежить від бюджетного фінансування, то його виконання не залежить від визначеного судом способу виконання. Отже, у такому випадку, зміна способу і порядку виконання судового рішення не призведе до його фактичного виконання, оскільки така процесуальна дія не впливає на фінансування державою витрат по виплаті заборгованості по виплаті додаткової винагороди позивачу.
При цьому, апеляційний суд наголошує, що право особи, тобто стягувача, на здійснення виплати заборгованості складових грошового забезпечення не може ставитися в залежність від бюджетних асигнувань, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування не можуть покликатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
У той же час, у спірному випадку йдеться не про право особи на такі виплати, а про правові підстави для зміни способу і порядку виконання судового рішення. Зміна способу і порядку виконання рішення суду, у такому випадку, не захищає право позивача на отримання сум заборгованості грошового забезпечення, яка фактично може бути виплачена за наявності відповідних бюджетних асигнувань.
З огляду на викладене та враховуючи те, що фактично єдиною причиною, яка ускладнює виконання Рішення суду, є неналежне фінансування державою витрат, апеляційний суд вважає безпідставними аргументи позивача, наведені в його заяві, про наявність правових підстав для зміни способу та порядку виконання рішення суду у даній справі.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду без змін.
Керуючись статтями 308, 311, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Територіального управління Служби судової охорони у Львівській області залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 22 січня 2026 року щодо розгляду заяви про зміну способу виконання судового рішення у справі № 380/10637/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	О. П. Мандзій 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар  	
Повне судове рішення складено 03.04.26