ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 р. 	Справа № 520/8138/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Спаскіна О.А. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2025, головуючий суддя І інстанції: Ніколаєва О.В., м. Харків, повний текст складено 24.09.25 по справі № 520/8138/24
за позовом ОСОБА_1 
до  Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України   
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі по тексту – ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), в якому просила суд:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України по відмові ОСОБА_2 щодо складення та направлення до розпорядника бюджетних коштів висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_3 внаслідок загибелі (смерті) військовослужбовця ОСОБА_4 під час виконання ним обов`язків військової служби разом з належним пакетом документів;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України підготувати та направити до Головного управління Національної гвардії України висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_3 внаслідок загибелі (смерті) військовослужбовця ОСОБА_4 , під час виконання ним обов`язків військової служби, в розмірі 15000000 грн, в інтересах якого діє ОСОБА_2 разом з відповідним пакетом документів.
В обґрунтування позовних вимог послалась на протиправність оскаржуваних дій ВЧ НОМЕР_1 , які полягають у відмові ОСОБА_1 у складенні та направленні до розпорядника бюджетних коштів висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги (далі – ОГД) ОСОБА_3 (далі – ОСОБА_3 ) внаслідок загибелі (смерті) військовослужбовця ОСОБА_4 (далі – ОСОБА_4 ), під час виконання ним обов`язків військової служби, разом з належним пакетом документів.
Цитуючи норми Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі по тексту – Порядок № 957), зауважила, що повернення позивачу документів з питання призначення ОГД можливе виключно з підстав надання документів не у повному обсязі або за неналежності звернення. В свою чергу, повноваженнями з надання оцінки наявності чи відсутності у ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової допомоги ВЧ НОМЕР_1 – не наділена, позаяк такі належать виключно Головному управлінню Національної гвардії України (далі – ГУ НГУ). Отже, повертаючи позивачу документи з обставин того, що загибель ОСОБА_4 настала не при виконанні ним обов`язків військової служби, а пов`язана з захистом Батьківщини, відповідач фактично перебрав на себе повноваження ГУ НГУ, тобто, діяв не на підставі та не у спосіб, встановлений чинним законодавством України.
При цьому, лист відповідача не містить жодних застережень щодо неналежності звернення позивача чи неповноти долучених документів.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2025 по справі №520/8138/24 позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що виразилась у неподанні Головному управлінню Національної гвардії України висновку щодо можливості призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , як члену сім`ї військовослужбовця - ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 у період проходження служби при виконанні службових обов`язків, травма пов`язана із захистом Батьківщини відповідно до статей 16 - 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІ та Порядку та умови виплати одноразової грошової допомоги, установленої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168 в Національній гвардії України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ від 09.08.2022 № 484.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.01.2024 про виплату їй одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю (смертю) її батька старшого солдата - ОСОБА_4 , внаслідок отримання поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, з урахуванням висновків суду.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість, просить суд апеляційної інстанції змінити резолютивну (зобов`язальну) частину рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2025 у справі № 520/8138/24 з формулювання, яке наведено судом: «зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.01.2024 про виплату їй одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю (смертю) її батька старшого солдата - ОСОБА_4 , внаслідок отримання поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, з урахуванням висновків суду» на те формулювання, яке наведено у позові: «Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України підготувати та направити до Головного управління Національної гвардії України висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_3 внаслідок загибелі (смерті) військовослужбовця ОСОБА_4 , під час виконання ним обов`язків військової служби, в розмірі 15000000 грн, в інтересах якого діє ОСОБА_2 разом з відповідним пакетом документів».
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції необґрунтовано, не здійснивши виходу за межі позовних вимог та не посилавшись на конкретну норму чинного законодавства, яка б надавала відповідачу право діяти на власний розсуд, фактично перефразував у позапроцесуальний спосіб похідну позовну вимогу, що є порушенням принципу диспозитивності, відповідно до якого суд може вирішувати лише ті процесуальні питання, за вирішенням яких позивач звернувся до суду.
Оскільки фактично заява позивача ВЧ НОМЕР_1 була розглянута та повторного розгляду не потребує, спірним в межах даної справи є лише форма реалізації результатів такого розгляду, що свідчить про неналежність обраного судом першої інстанції способу захисту та наявність підстав для зміни судового рішення.
Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач є донькою ОСОБА_4 (загиблий внаслідок виконання обов`язків з захисту Батьківщини), що підтверджується свідоцтвом про народження від 15.03.2018 серії НОМЕР_4 , копія якого наявна у матеріалах справи.
ОСОБА_4 (загиблий батько позивача внаслідок виконання обов`язків з захисту Батьківщини) помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , копія якого наявна у матеріалах справи.
Загиблий ОСОБА_4 проходив службу у ВЧ НОМЕР_1 до 02.02.2023.
Відповідно до акту спеціального розслідування нещасного випадку від 04.08.2023, 02.02.2023 приблизно о 10 год 37 хв, під час виконання бойового завдання по облаштуванню позиції поблизу населеного пункту Кузьміне Луганської області, зокрема, старший солдат ОСОБА_4 потрапив під артилерійський обстріл противника. Внаслідок вибухів артилерійських снарядів військовослужбовець ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_4 отримав вибухові травми несумісні з життям. Зазначена подія стала наслідком проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 02.02.2023.
З приводу відтворених обставин щодо загиблого ОСОБА_4 складено акт за формою Н-1 від 04.08.2023 № 729/23 про нещасний випадок, пов`язаний з виконанням службових обов`язків.
Медичною (військово-лікарською) комісією Державної установи “Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Луганській області” видано постанову від 20.09.2023 № 105, якою констатовано, що вибухова травма із залученням численних ділянок тіла, стала причиною смерті ОСОБА_4 . Причина смерті, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини.
Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України загиблий ОСОБА_4 у період з 07.07.2022 по 02.02.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи у місті Слов`янськ Донецької області.
30.01.2024 позивач звернулася до відповідача в інтересах свого неповнолітнього сина – ОСОБА_3 , із заявою щодо питання отримання одноразової грошової допомоги.
На своє звернення отримала від відповідача лист від 08.02.2024 № 40/35/10/2-711/Г-66 з якого дізналась, що процес, пов`язаний з отриманням одноразової грошової допомоги у розмірі 15000000,00 грн відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168 (далі – Постанова № 168), відповідачем ініційовано не було через те, що військовослужбовець - ОСОБА_4 загинув не при виконанні ним обов`язків військової служби, а при захисті Батьківщини.
Позивач, вважаючи такі дії відповідача протиправними, звернулася з даним позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності ВЧ НОМЕР_1 , що виразилась у неподанні ГУ НГУ висновку щодо можливості призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , як члену сім`ї військовослужбовця - ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 у період проходження служби при виконанні службових обов`язків, травма пов`язана із захистом Батьківщини; відповідно до статей 16 - 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІ (далі – Закон № 2011-ХІІ) та «Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги, установленої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168 в Національній гвардії України», затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ від 09.08.2022 № 484 (далі – Порядок № 484), суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, що оскільки за приписами Порядку № 484, ВЧ НОМЕР_1 , отримавши звернення особи, яка відповідно до статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» має право на отримання одноразової грошової допомоги, мала скласти і подати висновок щодо можливості виплати ОГД або повідомлення отримувача про надання неповного пакету документів, однак, таких дій не вчинила.
З огляду на те, що положення Порядку № 484 передбачають певну послідовність (етапність) дій в межах правовідносин, спрямованих на виплату одноразової грошової допомоги, установленої пунктом 2 постанови Кабінету міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168, а саме ініціювання питання виплати ОГД, підготовка висновку уповноваженим органом або інформування заявника про відсутність обов`язкових документів, прийняття Головним управлінням НГУ рішення про призначення або відмову в призначенні ОГД та виплата ОГД, суд дійшов висновку про те, що належним способом захисту буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача 30.01.2024 про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю (смертю) її батька, внаслідок отримання поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, з урахуванням висновків суду.
А відтак, суд відмовив у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача подати Головному Управлінню Національної гвардії України висновок щодо можливості призначення та виплати одноразової грошової допомоги позивачу, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України (рішення підлягає перегляду в частині відмови у задоволенні позовних вимог та обраного судом першої інстанції способу захисту порушених прав позивача), колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною п`ятою статті 17 Конституції України Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Положеннями статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який продовжено по теперішній час відповідними Указами Президента України.
На виконання Указів Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64 та «Про загальну мобілізацію» № 69, статті 9-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та абзаців другого - восьмого пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану» від 28.06.2023 № 3161-IX, Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 168.
Приписами абзаців 1, 2 пункту 2 Постанови № 168 установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога у розмірі 15000000,00 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пунктах 1-1-2 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.
За своєю природою одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті) військовослужбовця має компенсаторний характер, яка спрямована матеріально підтримати, наскільки це можливо, членів сім`ї (батьків, дітей, дружину) та утриманців загиблого військовослужбовця після втрати близької людини (годувальника).
Одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом перерахування коштів уповноваженим органом на рахунок в установі банку державного сектору, зазначеного одержувачем у заяві (абзац 7 пункту 2 Постанови № 168).
Пунктом 2-1 Постанови № 168 установлено, що міністерства та державні органи за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством економіки визначають порядок і умови виплати одноразової грошової допомоги.
Отже, Постанова № 168 є нормативно-правовим актом, який встановлює право на отримання одноразової грошової допомоги сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, у період дії воєнного стану, водночас, вона не визначає порядок і умови виплати одноразової грошової допомоги.
Ц свою чергу, Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, установленої пунктом 2 Постанови № 168 в Національній гвардії України визначає Порядок № 484.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 484 (тут і далі в редакції, чинній на час подання заяви та прийняття спірного рішення), особи, які відповідно до статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» мають право на отримання одноразової грошової допомоги, крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору (далі - отримувачі), звертаються до органу військового управління оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України, з`єднання, військової частини, вищого військового навчального закладу, навчальної військової частини (центру), бази, закладу охорони здоров`я, установи Національної гвардії України (далі - уповноважений орган) за останнім місцем проходження військової служби загиблого (померлого) військовослужбовця або іншого уповноваженого органу Національної гвардії України, визначеного командувачем Національної гвардії України, на який буде покладено функції щодо призначення та виплати ОГД, та подають такі документи:
- заяву кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого військовослужбовця під час дії воєнного стану, які мають право на отримання допомоги, а в разі наявності малолітніх та/або неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги;
- витяг із наказу про виключення загиблого військовослужбовця під час дії воєнного стану зі списків особового складу уповноваженого органу;
витяг з особової справи про склад сім`ї військовослужбовця.
До заяви додаються завірені копії:
- документів, що свідчать про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, зокрема про те, що загибель (смерть) не пов`язана із вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю, або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом);
- свідоцтва про смерть військовослужбовця;
- постанови військово-лікарської комісії про встановлення причинного зв`язку загибелі або отриманого поранення (контузії, травми, каліцтва), що спричинило смерть військовослужбовця;
- свідоцтва про народження військовослужбовця - для виплати одноразової грошової допомоги батькам загиблого;
- свідоцтва про шлюб - для виплати грошової допомоги дружині (чоловікові);
- свідоцтва про народження дитини - для виплати одноразової грошової допомоги дитині;
- документів (відповідних сторінок за наявності), що посвідчують особу членів сім`ї військовослужбовця (паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту), та довідки про реєстрацію місця проживання (перебування) (у разі коли відомості про реєстрацію місця проживання (перебування) до таких документів не внесені);
- документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків відповідно до закону);
- рішення місцевої державної адміністрації, виконавчого органу місцевої ради або суду про встановлення над дитиною-сиротою, дитиною, позбавленою батьківського піклування, опіки, піклування (у разі здійснення опіки або піклування над дітьми військовослужбовця);
- рішення суду або нотаріально посвідченого правочину, що підтверджуватиме факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого) (надають особи, які не були членами сім`ї загиблого (померлого), але перебували на його утриманні).
У разі наявності рішення суду, яке набрало законної сили, з питань призначення та виплати ОГД отримувачі, яким призначається та виплачується допомога, подають уповноваженому органу документи, визначені цим пунктом, та копію відповідного рішення суду.
Згідно з пунктом 4 Порядку № 484 уповноважений орган має право отримувати інформацію з державних реєстрів щодо осіб, які мають право на отримання ОГД.
Пунктом 5 Порядку № 484 визначено, що керівник уповноваженого органу в 10-денний строк із дня реєстрації всіх документів подає головному органу військового управління Національної гвардії України (далі - Головне управління НГУ) висновок щодо можливості виплати ОГД членам сім`ї, батькам та утриманцям військовослужбовця, до якого обов`язково додаються документи, визначені пунктом 2 цих Порядку та умов. Якщо отримувач не подав (не надіслав) документи, визначені пунктом 2 цих Порядку та умов, керівник уповноваженого органу інформує про це отримувача.
Відповідно до пункту 7 Порядку № 484 Головне управління НГУ після надходження документів, визначених пунктом 2 цього Порядку, приймає рішення про призначення ОГД або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає таке рішення разом із документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату ОГД особам, які звернулися по неї, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення отримувача з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання. Після прийняття рішення про призначення ОГД Головне управління НГУ (за наявності відповідних коштів державного бюджету) здійснює переказ коштів на реєстраційні рахунки уповноважених органів в установах Державної казначейської служби України.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що для вирішення питання про виплату одноразової грошової допомоги, особа, яка має право на її отримання, має подати до відповідного органу належним чином оформлену заяву на отримання допомоги з доданими до неї копіями документів згідно з зазначеним переліком. При цьому, чинним законодавством передбачено чіткий алгоритм дій щодо порядку та умов призначення і виплати спірної одноразової грошової допомоги.
За змістом пункту 7 Порядку № 484 органом, котрий наділений повноваженнями на вчинення управлінського волевиявлення щодо прийняття рішення про призначення ОГД, відмови в призначенні ОГД або повернення документів на доопрацювання - у разі коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю, є Головне управління Національної гвардії України. 
У свою чергу, в силу приписів пунктів 2, 5 Порядку № 484, ВЧ НОМЕР_1 уповноважена на прийняття заяв про призначення ОГД, аналіз їх на відповідність приписам пункту 2 Порядку № 464 та на прийняття одного з двох можливих рішень за результатами їх розгляду, або про направлення ГУ НГУ висновку щодо можливості виплати ОГД членам сім`ї, батькам та утриманцям військовослужбовця, або про інформування отримувача про недостатність поданих (надісланих) документів, визначених пунктом 2 Порядку № 484. 
Разом з цим, у спірних правовідносинах ВЧ НОМЕР_1 листом від 08.02.2024 № 40/35/10/2-711/Г-66 повідомила позивача, що процес, пов`язаний з отриманням одноразової грошової допомоги у розмірі 15 000 000,00 грн відповідно до пункту 2 Постанови № 168, відповідачем не буде ініційовано через те, що ВЧ НОМЕР_1 вважає, що позивач не має права на допомогу в порядку Постанови № 168, оскільки військовослужбовець ОСОБА_4 загинув не при виконанні ним обов`язків військової служби. 
Однак, відповідач у розумінні пункту 7 Порядку № 484 не є органом, котрий наділений повноваженнями на прийняття рішення про призначення або відмову у призначенні ОГД, а тому не вчинення ним жодної із дій за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 30.01.2024 про виплату їй одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю (смертю) її батька старшого солдата - ОСОБА_4 , внаслідок отримання поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, є підставою для визнання такої бездіяльністю протиправною.
При цьому, колегія суддів не надає оцінку наявності чи відсутності у позивача права на отримання висновку щодо можливості призначення спірної ОГД, оскільки відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, відповідне рішення не приймалось, а тому така оцінка матиме ознаки втручання у дискреційні повноваження ВЧ НОМЕР_1 , що є неприпустимим, у розумінні КАС України.
Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.
На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з вимогами частини 1статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Отже, особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач. Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.
Тобто, в розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб підлягає захисту у разі встановленням судом факту їх порушення.
Верховний Суд України, розглядаючи справу № 21-438а12, у своїй постанові від 26 березня 2013 року дійшов до висновку про те, що відповідно до частини 1 статті 2, пунктів 6, 8 частини 1 статті 3, частини 1 статті 6 КАС України, предметом захисту в адміністративному судочинстві є саме порушені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або їхніх посадових чи службових осіб права та інтереси позивачів.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Враховуючи, що відповідачем за наслідками розгляду заяви позивача не було прийнято жодного з рішень, передбачених Порядком № 484 (або направити ГУ НГУ висновок щодо можливості виплати ОГД членам сім`ї, батькам та утриманцям військовослужбовця, або проінформувати отримувача про недостатність поданих (надісланих) документів, визначених пунктом 2 Порядку № 484), колегія суддів вважає, що ВЧ НОМЕР_1 не було реалізовано дискреційні повноваження щодо розгляду поданої ОСОБА_1 заяви з дотриманням приписів Порядку № 484.
З огляду на те, що колегія суддів не може підміняти вказаний орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу, позовна вимога про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України подати Головному Управлінню Національної гвардії України висновок щодо можливості призначення та виплати одноразової грошової допомоги позивачу, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця, є передчасною та задоволенню не підлягає, що зумовлює відмову у задоволенні вимог апеляційної скарги.
Положеннями статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
У справі «East/West Alliance Limited» проти України» (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).
З огляду на викладене, враховуючи, що під час апеляційного перегляду справи підтвердилось допущення ВЧ НОМЕР_1 протиправної бездіяльності щодо належного розгляду заяви позивача від 30.01.2024, колегія суддів погоджується із обраним судом першої інстанції способом захисту та вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права буде зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.01.2024 про виплату їй одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю (смертю) її батька старшого солдата - ОСОБА_4 , внаслідок отримання поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, з урахуванням висновків суду.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується статтею 322 КАС України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Згідно з частиною 1 статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та обраного способу захисту порушених прав позивача, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги з вищезазначених підстав не спростовують висновків суду першої інстанції.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2025 по справі № 520/8138/24 в частині відмови у задоволенні позову та обраного судом першої інстанції способу захисту порушених прав ОСОБА_1 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	О.А. Спаскін   С.П. Жигилій