Справа 565/3172/25  
Номер провадження 2-а/556/3/2026  

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И    

26.02.2026 .
Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:
головуючого судді - Котик Л.О.,
при секретарі – Басик Г.Т.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Володимирець справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Рівненській, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – поліцейський Вараського РВП ГУНП в Рівненській області сержант поліції Кайдик С.Ю. про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного Управління Національної поліції в Рівненській, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – поліцейський Вараського РВП ГУНП в Рівненській області сержант поліції Кайдик С.Ю., де просить скасувати постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №6400784 від 23 грудня 2025 року.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23 грудня 2025 року на нього складено постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №6400784 від 23 грудня 2025 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.
Позивач вважає, що постанова винесена з порушенням вимог ст. 18 Закону України "Про національну поліцію" а саме порушено наступну вимогу: поліцейський зобов`язаний, звертаючись до особи, або у разі звернення особи до поліцейського, назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред`явити на його вимогу службове посвідчення, надавши можливість ознайомитися з викладеною в ньому інформацією, не випускаючи його з рук. 
Однак позивач зазначає, що після зупинки транспортного засобу, на якому він пересувався, поліцейський підійшов до нього та попросив документи на авто та посвідчення водія. На його зауваження назватися, останній назвав своє ім`я без вказання прізвища та посади, не пред`явив службового посвідчення. Про причини зупинки він повідомив ОСОБА_1 , що в нього є підозра, що позивачем вчинене адміністративне правопорушення: а саме, що він пересуваюся на транзитних номерах. Інформації щодо протермінування термінів постановки на облік на момент зупинки в нього не було, і не могло бути. На заперечення позивача щодо неправомірної зупинки, поліцейський покинув його, покликавши свого колегу, який в подальшому відкрив провадження та розпочав розгляд справи. Своє прізвище працівник поліції позивачу так і не повідомив.
Під час розгляду справи та винесення постанови поліцейський Вараського районного відділу поліції ГУНП В Рівненській області сержант поліції Кадик Сергій Юрійович не вимагав від нього докази по справі та не ознайомився з ними, а керувався інформацією, яку отримав усно від свого колеги, який зупиняв транспортний засіб і позивачу не назвався.
Також у постанові не зазначено у чому саме невідповідність номерних знаків, а порушення термінів реєстрації, якщо воно мало місце не є порушенням п.2.9 «в» Правил дорожнього руху, який регулює стан номерних знаків, а не юридичний стан транспортного засобу.
На підставі вищевикладеного просить позов задовольнити.
Вказаний позов надійшов до Вараського міського суду Рівненської області – 24 грудня 2025 року.
Ухвалою Вараського міського суду Рівненської області від 29 грудня 2026 року цивільну справу передано за підсудністю до Володимирецького районного суду Рівненської області. 
Вказаний позов надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області - 26 січня 2026 року.
Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 27 січня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження.
06 лютого 2026 року від поліцейського Вараського РВП ГУНП в Рівненській області сержанта поліції Кайдик С.Ю. надійшло заперечення на позовну заяву, де зазначено, що 23.12.2025 винесено постанову про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_1 за ч. 6 ст. 121 КУпАП - керування водієм транспортним засобом, не зареєстрований або не перереєстрований в Україні в установленому порядку». 23.12.2025, близько 18:00 год., під час патрулювання в складі СРПП Вараського РВП в м. Вараш по вулиці Соборна, сержант поліції Кайдик С. Ю. виявив транспортний засіб, марки «Dacia logan» з номерним знаком НОМЕР_1 . 
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію" здійснено зупинку вищевказаного транспортного засобу. Підійшовши до водія працівник поліції представився (згідно ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію») та повідомив про причину зупинки, оскільки, водій ОСОБА_1 керував вищевказаним транспортним засобом, який не зареєстрований в уповноваженому органі МВС, чим порушив п. 2.9.(в) ПДР України – «Водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення». 
В подальшому, на вимогу пред`явити, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться у посвідченні водія на право керування транспортними засобами, або інші документи, що посвідчують особу, останній погодився, однак не надав довіреності чи договору купівлі-продажу вказаного автомобіля.
Після чого ОСОБА_1 повідомлено, що відносно нього буде винесена постанова про вчинення адміністративного правопорушення та працівником поліції на місці зупинки було розпочато розгляд справи та повідомлено про його права та обов`язки. Під час розгляду справи поліцейським здійснено перевірку особи водія за використанням ІКС ІПНП, де було виявлено, що відносно водія ОСОБА_1 04.11.2025 працівниками УПП у Волинській області було винесено постанову про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 121 КУпАП, де водій керував транспортним засобом, марки Dacia logan» з номерним знаком НОМЕР_1 , що свідчить про те, що водієм не виконано вимоги п. 7 постанови «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» від 07.09.1998 № 1388, щодо реєстрації (перереєстрації) транспортних засобів протягом 10 діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України. 
Після чого, відносно водія було винесено електронну постанову серії ЕНА № 6400784 від 23.12.2025 за порушення п. 2.9.(в) ПДР України, відповідальність за що передбачена ч. 6 ст. 121 КУпАП. В ході ознайомлення із матеріалами постанови ОСОБА_1 заперечував свою вину, з матеріалами постанови останній ознайомився та копію отримав, про що зроблено відмітку в адміністративних матеріалах.
На підставі вищевикладеного, просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні адміністративному позові 
Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 10 лютого 2026 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – поліцейського Вараського РВП ГУНП в Рівненській області сержанта поліції Кайдик С.Ю. 
Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує. 
Належним чином повідомлений відповідач та третя особа в судове засідання не з`явилися, причину неявки суду не повідомили.
Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч.4 ст. 229 КАС України.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до на наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Судом встановлено, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №6400784 від 23 грудня 2025 року, прийнятої поліцейським Вараського РВП ГУНП у Рівненській області, сержантом поліції Кайдик С.Ю., 23 грудня 2025 року, о 18:03:11, в м. Вараш по проспекту Соборності, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, марки «Dacia logan» з номерним знаком НОМЕР_1 та був не зареєстрований в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відповідну реєстрацію в разі якщо законом встановлена обов`язковість, чим порушив п.2.9 «в» Правил дорожнього руху – керування водієм транспортними засобом з номерним знаком, що не відповідає вимогам стандартів, за що притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП, за результатами чого на останнього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Як встановлено ч. 6 ст. 121 КУпАП, керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
За приписами пункту 8 частини 1 статті 23 Закону № 580-VIII, у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Статтею 222 КУпАП визначено, що органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121 КУпАП). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Нормами статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.
Пунктами 1.1, 1.9 Правил дорожнього руху передбачено, що ці Правила, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно із п. 1.3 Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Відповідно до п.п. «в» п.2.9 ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.
Підзаконним нормативно - правовим актом, який регулює питання та правила реєстрації транспортних засобів є Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року №1388 (далі - Порядок №1388) з наступними змінами.
Відповідно до п. 7 Постанови КМУ від 7 вересня 1998 року №.1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях. У разі припинення або скасування воєнного стану на всій території України або в окремих її місцевостях власники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом дев`яноста днів.
Відповідно до статті 34 Закону України «Про дорожній рух», власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. У разі наявності обтяжень реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів здійснюється за наявності згоди обтяжувача (обтяжувачів), справжність підпису (підписів) якого (яких) засвідчено нотаріусом.
Метою державної реєстрації відповідно до пункту 3 Порядку № 1388 є здійснення контролю за відповідністю конструкції транспортних засобів установленим вимогам правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій
При цьому абзацом 2 пункту 7 Порядку № 1388 прямо передбачено, що експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають вимогам, установленим МВС, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.
Також, абзацом 7 пункту 16 Порядку № 1388 передбачено, що транспортні засоби, які придбані на території України або ввезені на територію України на законних підставах у період дії правового режиму воєнного чи надзвичайного стану, підлягають обов`язковому тимчасовому державному обліку за заявою власника шляхом внесення відповідної інформації до Єдиного державного реєстру транспортних засобів та відповідного журналу.
На транспортні засоби, які підлягають обов`язковому тимчасовому державному обліку, видаються тимчасові реєстраційні талони, що є дійсними в період дії правового режиму воєнного чи надзвичайного стану та протягом дев`яноста діб після його припинення або скасування, та закріплюються нові номерні знаки або номерні знаки, які були в користуванні та на даний час не закріплені за іншими транспортними засобами».
Відповідальність за ч. 6 ст. 121 КУпАП настає саме за керування водієм транспортним засобом не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, а не за відсутність реєстрації транспортного засобу у визначеним законом строк.
Так дійсно, постановою КМУ №190 від 04.03.2022 внесено зміни до Порядку №1388, згідно з якими строк державної реєстрації транспортного засобу продовжується у разі введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях.
Порядок №1388 регулює процедуру державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.
Постановою КМУ №190 від 04.03.2022 внесено зміни до Порядку №1388 та продовжено строк державної реєстрації, проте даним Порядком не скасовано заборону на керування транспортними засобами, які не пройшли процедуру державної реєстрації.
Таким чином, суд вважає, що особа, яка придбала транспортний засіб після 04.03.2022, має право зареєструвати такий транспортний засіб з продовженням строку його реєстрації у зв`язку із введенням на території України режиму воєнного стану, однак нормативно-правовим актом вищої юридичної сили не скасовано відповідальність особи за керування транспортним засобом, який не зареєстровано у встановленому законом порядку.
Однак тимчасові реєстраційні талони, документи, що підтверджують купівлю автомобіля, працівники поліції не витребовували у позивача. (на відеодиску відсутні дані факти)
Положеннями ст.222 КУпАП визначено перелік адміністративних правопорушень, розгляд яких здійснюється безпосередньо органами Національної поліції, зокрема, це справи передбачені ч.6 ст.121 КУпАП.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Згідно зі ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
За положеннями ст.ст. 249 КУпАП , розгляд адміністративної справи проводиться відкрито і за місцем його вчинення.
Ураховуючи положення статей 7, 9, 245, 251, 280 КУпАП, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Водночас важливим є дотримання посадовою особою порядку притягнення до адміністративної відповідальності, установленого КУпАП.
Як зазначено в Постанові Верховного Суду від 09.10.2019 року у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, справа №337/3816/16-а, суд під час розгляду справи, зокрема щодо правомірності рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинен перевірити чи були вчинені позивачем відповідні дії, що стали підставою для прийняття такого рішення, та чи є підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності. Дотримання посадовою особою порядку притягнення до адміністративної відповідальності є важливою складовою дотримання прав особи, яка притягається до відповідальності, а тому також має бути оцінена судом.
Положеннями ст. 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Згідно ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У постановах Верховного Суду від 26 квітня 2018 року в справі №200/5590/17, від 17 липня 2019 року в справі №295/3099/17, від 13 лютого 2020 року в справі №524/9716/16-а, Верховний Суд звернув увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача. 
Таким чином, з цієї правової норми та правового висновку Верховного Суду вбачається, що законодавцем встановлено презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.
Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" , передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі № 537/2088/17, де вказано, що правомірність постанови має ґрунтуватися на тому, що факт правопорушення є доведеним і при її ухваленні процедура була дотримана. При цьому, також зазначено, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності.
Згідно до Постанови Верховного Суду від 26.04.2018 по справі №211/3520/16-а, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення. Така постанова по свій правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 26.04.2018 у справі №338/1/17 (провадження №К/9901/15804/18) візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку, а для підтвердження порушення Правил дорожнього руху, відповідно до ст. 251 КУпАП працівники поліції мають надати, зокрема, відеозапис події, фотокартки. 
Згідно вимог статей 31, 40 Закону України "Про національну поліцію", поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху. 
Відповідно до п.п. 1 п. 2 розділ 1 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026, застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.
За п. 2 Розділу 3 вказаної Інструкції, включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.
Якщо із відеозапису з нагрудної камери працівників патрульної поліції, що здійснюють оформлення адміністративного правопорушення, вбачається, що він є не безперервним та постійно переривається, то його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі. Зазначене кореспондує із позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 18.07.2019 по справі № 216/5226/16-а.
Тобто, з вище наведеного слідує, що відеореєстратор поліцейського повинен бути ввімкнений від самого початку контакту з особою до закінчення складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно цієї особи.
На оглянутому відеодиску з відеозаписом, який було долучено до заперечення на позовну заяву (два відеофайли: №0000000_00000020170105044502_0106, дата відео - 05.01.2017, розпочинається 04:45:10, закінчується - 4:50:00; №0000000_00000020170105045002_0107, дата відео - 05.01.2017, розпочинається 4:50:00, закінчується – 04:52:00), відео розпочинається з того, що автомобіль, перебуває в нерухомому стані на одній із вулиць м. Вараша. На відеозаписі відсутня інформація, що працівник поліції представляється, просив у водія надати належні докази щодо реєстрації автомобіля, що водієві роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.268 КУпАп, складання спірної постанови. На відео працівником поліції вказано причину зупинки, що водій причетний до вчинення адміністративного правопорушення. 
Відсутність безперервного відеозапису ставить під сумнів законність проведення поліцейськими вказаних дій та позбавляє можливості об`єктивно перевірити обставини пов`язані із виявленням та фіксацією адміністративного правопорушення. Таким чином, працівники поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, порушили вимоги ст. 266 КУпАП, Закону України «Про національну поліцію» та Інструкції № 1026.
Також, Верховний суд у своїй постанові від 18.07.2019 у справі № 216/5226/16-а вказав, що доказом порушення ПДР не може бути відеозапис з нагрудної камери поліцейського, якщо він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність учинюваних процесуальних дій (винесення постанови, складання протоколу).
До матеріалів справи додано диск з відеозаписом, однак поліцейський не повідомив, що ведеться відеофіксація.
Із відеозапису, вбачається, що він не є безперервним, на першому та другому відеофайлі зазначено дату «2017/01/05», яка різниться з матеріалами справи, що викликає сумніви у достовірності таких відео. 
Отже відеозапис, який наданий як доказ, має ознаки переривання, а саме відсутня основна вимога до фіксування правопорушення - безперервність відео фіксації, натомість наявна вибірковість відео файлів, що прямо заборонено Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка зареєстрована за № 28/32999 в Міністерстві юстиції України від 11 січня 2019 року.
Згідно ч.3 ст.18 Закону України «Про національну поліцію», поліцейський зобов`язаний, звертаючись до особи, або у разі звернення особи до поліцейського, назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред`явити на її вимогу службове посвідчення, надавши можливість ознайомитися з викладеною в ньому інформацією, не випускаючи його з рук.
На відео відсутня інформація, що поліцейський виконав дану вимогу.
А як зазначено у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 6 ст.121 КУпАП, є недоведеним.
Згідно ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка згідно зі ст. 17 Закону Укради» «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується при розгляді справ як джерело права, зокрема справа «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» від 14 березня 2002 року (заява №46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватися необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішення.
ЄСПЛ у своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008 (заява N 16437/04), «Берктай проти Туреччини» від 01.03.2001 (заява 22493/93), «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 ( заява 263/2859/21), неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення « за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумцій. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 (серія А, № 25), «Коробов проти України» від 21.10.2011 року (Заява № 39598/03), Європейський суд з прав людини зазначає що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом, така доведеність може випливати із співіснуванням достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
З огляду на викладене, враховуючи наявні матеріали, суд вважає, що адміністративне правопорушення, передбачене ч.6 чт.121 КУпАП, в діях ОСОБА_1 не вбачається, оскільки належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених в постанові, відповідачем не надано.
Європейським судом з прав людини у п. 36 рішення в справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), від 1 липня 2003 року № 37801/97, зазначено, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).
У п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в
даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні
постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець
саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності,
оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає
справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного
порушення та вини особи в його вчиненні. Аналогічна правова позиція, викладена у
постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16, від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 05.03.2020 у справі №607/7987/17.
Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо позивача проведений без дотримання законодавчих вимог щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Обов`язок доказування вини у справах про адміністративне правопорушення та доведення правомірності прийнятого рішення покладено на відповідача. Однак доказів правомірності прийнятої постанови відповідачем до суду не надано.
Враховуючи викладене, відсутність достатніх доказів вчинення позивачем вказаних правопорушень, обґрунтування вини сформовано на доказах, з яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про скасування рішення суб`єкта владних повноважень і закриття справи про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. Однак, аналізуючи вищенаведені законодавчі акти та фактичні обставини справи, суд вважає, що відповідач не довів правомірність прийнятої ним постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №6400784 від 23 грудня 2025 року, прийнятої поліцейським Вараського РВП ГУНП у Рівненській області, сержантом поліції Кайдик С.Ю., не подав належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП, а тому з цих підстав позовні вимоги необхідно задовольнити, а постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, скасувати.
Позивач не просив в позові про відшкодування судових витрат, а тому пістав для їх відшкодування в суду не має.
Керуючись ст.ст. 122, 245, 246, 251, 256, 268, 276, 287-289, 293 КУпАП, ст.ст. 2, 9, 21, 72-78, 90, 139, 205, 241-246, 250, 251, 269, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Рівненській, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – поліцейський Вараського РВП ГУНП в Рівненській області сержант поліції Кайдик С.Ю. про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, задовольнити.
Скасувати Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №6400784 від 23 грудня 2025 року, прийнятої поліцейським Вараського РВП ГУНП у Рівненській області, сержантом поліції Кайдик С.Ю., відносно ОСОБА_1 за ч.6 ст. 121 КУпАП та закрити провадженні в справі. 
Рішення може бути оскаржене шляхом подання до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Володимирецький районний суд Рівненської області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня складання повного тексту рішення. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених, частиною другою статті 299 цього Кодексу. 

Суддя: Котик Л.О.

Учасники процесу:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: с. Заболоття, Вараського району Рівненської області, РНОКПП НОМЕР_2 
Відповідачі: Головного управління Національної поліції в Рівненській області, місцезнаходження: м. Рівне, вул. Хвильового, 2, код ЄДРПОУ 40108761; 
Третя особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – поліцейський Вараського РВП ГУНП в Рівненській області сержант поліції Кайдик С.Ю. , м. Вараш