ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року 	Луцьк	Справа № 640/7587/21 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого-судді Сороки Ю.Ю.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державної фіскальної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі про стягнення з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за час роботи в Головному управлінні Міндоходів в Автономній Республіці Крим без урахування обов`язкових податків та зборів.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що а підставі наказу ГУ Міндоходів в АР Крим від 20.05.2013 №1-о позивача прийнято на роботу на посаду помічника начальника ГУ відділу організації діяльності та контролю виконання документів ГУ Міндоходів в АР Крим.
У зв`язку з ситуацією, що склалась, починаючи з березня 2014 року в Автономній республіці Крим, а саме у зв`язку з тимчасовою окупацією території півострова внаслідок збройної агресії Російської Федерації та захопленням адміністративних будівель самопроголошеною владою АР Крим, у тому числі й будівлі Головного управління Міндоходів в АР Крим, подальше виконання посадових обов`язків позивачем на території АР Крим не представлялось можливим.
3 метою забезпечення належної координації роботи органів ГУ Міндоходів в АР Крим, Розпорядженням Міністерства доходів та зборів України від 24.03.2014 №55 «Про створення робочої групи» Позивач був зарахований до робочої групи з координації роботи органів ГУ Міндоходів в АР Крим та м. Севастополі з фактичним розташуванням робочої групи у м. Києві.
Наказом ГУ Міндоходів в АР Крим від 24.03.2014 року №121-о «Про відрядження до робочої групи», позивач був відряджений до Міністерства доходів і зборів України на період функціонування такої робочої групи.
Відтак, починаючи з 24.03.2014 позивач у відповідності до вказаного розпорядження та наказу виконував поставлені перед робочою групою завдання.
На підставі Розпорядження Міністерства доходів та зборів України від 17.04.2014 №76-p раніше прийняте Розпорядження Міністерства доходів та зборів України від 24.03.2014 №55 «Про створення робочої групи» визнане таким, що втратило чинність. Підставою скасування вказаного розпорядження стала втрата актуальності.
Разом з тим, позивач увійшов до складу Міжвідомчої робочої групи при Міністерстві юстиції України, що була створена з метою формування належної доказової бази, висвітлення фактів втрат держави, нанесених збитків, порушення прав юридичних та фізичних осіб внаслідок окупації Криму.
Міністерство доходів і зборів України листом від 28.05.2014 №1081/5/99-99-04-01-01-16 повідомило Міністерство юстиції України про згоду працівників територіальних органів Міндоходів в Автономній республіці Крим щодо участі підпорядкованих працівників, у тому числі і щодо позивача, у роботі зазначеної Міжвідомчої робочої групи.
Наказом ГУ Міндоходів в АР Крим від 28.05.2014 №126-о «Про відрядження до міжвідомчої робочої групи» позивач був відряджений до Міністерства юстиції України на період функціонування такої міжвідомчої робочої групи.
В той же час, позивач продовжував займати посаду першого заступника начальника Євпаторійської ОДПІ ГУ Міндоходів в АР Крим, адже не був звільнений з державної служби або переведений на іншу посаду.
В подальшому, на підставі наказу ДФС України від 11.03.2015 №24/15 позивач був звільнений за власним бажанням з посади помічника начальника ГУ відділу організації діяльності та контролю виконання документів ГУ Міндоходів в АР Крим.
При цьому, позивач стверджує, що йому з 01 квітня 2014 року по 11 березня 2015 року не виплачувалася заробітна плата, підтвердженням чого є те, що бюджетні призначення, що були передбаченні на квітень-грудень 2014 року для виплати заробітної плати по ГУ Міндоходів в АР Крим були в повному обсязі зняті та повернуті в Державний бюджет України в сумі 77 389 904, 44 грн.
У зв`язку із чим, просить суд стягнути з Державної фіскальної служби України на його користь заборгованість по заробітній платі за час роботи в Головному управлінні Міндоходів в Автономній Республіці Крим з 01 квітня 2014 року по 11 березня 2015 року без урахування обов`язкових податків та зборів.
Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2021 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.
У відзиві на позовну заяву від 31.05.2021 представник відповідача позовні вимоги не визнає, просить у задоволенні позову відмовити.
У відповіді на відзив від 03.06.2021 представник позивача позовні вимоги підтримує з підстав, викладених у позовній заяві та просить їх задовольнити в повній мірі.
У поясненнях щодо адміністративного позову від 07.07.2021 представник третьої особи зазначив, що ГУ ДФС у Херсонській області АРК та м. Севастополь не нараховувала та не виплачувала заробітну плату працівникам ГУ Міндоходів в АР Крим, а тому відповідна інформація щодо нарахування та виплати заробітної плати працівникам ГУ Міндоходів в АР Крим у них відсутня.
Законом України від 13.12.2022 №2825-IX “Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду” (далі - Закон № 2825-IX) ліквідовано вказаний адміністративний суд. Так, відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону №2825-IX з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя. Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України Про внесення зміни до пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду щодо забезпечення розгляду адміністративних справ, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України.
Тому, Окружний адміністративний суд міста Києва супровідним листом від 22.02.2024 №03-19/6501/24 “Про скерування за належністю справи” на виконання положень п.2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №2825-ІХ надіслав адміністративну справу №640/7587/21 до Київського окружного адміністративного суду. У подальшому Київський окружний адміністративний суд на виконання Закону України “Про внесення зміни до пункту 2 розділу ІІ прикінцеві та перехідні положення Закону України “Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду” та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 №399, передав судові справи Волинському окружному адміністративному суду.
Справа надіслана Київським окружним адміністративним судом до Волинського окружного адміністративного суду для розгляду та надійшла до суду 26.02.2025, що підтверджується даними реєстрації на вхідному штампі за вхідним №9633/25. 
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року прийнято до провадження адміністративну справу №640/7587/21 за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі про стягнення заборгованості та розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін суддею одноособово. Замінено у справі відповідача Державну фіскальну службу України (код ЄДРПОУ 39292197) на правонаступника Державну податкову службу України (04053, м. Київ, Львіська площа, 8, код ЄДРПОУ 43005393). Замінено у справі третю особу Головне управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (код ЄДРПОУ 39394259) на правонаступника Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (73022, Україна, Херсонська обл., місто Херсон, проспект Незалежності, 75, код ЄДРПОУ 43995495).
18.03.2025 та 19.03.2025 представниками відповідача та третьої особи надані до суду пояснення та відзив на позовну заяву ідентичні за змістом із попередньо поданими.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі про стягнення заборгованості зупинено до розгляду Восьмим апеляційним адміністративним судом апеляційної скарги Державної податкової служби України на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року у даній справі.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2025 року адміністративну справу №640/7587/21 за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі про стягнення заборгованості передано на розгляд Шостого апеляційного адміністративного суду.
Постановою шостого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 року апеляційну скаргу Державної податкової служби України на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року – задоволено.
Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року у частині заміни відповідача з Державної фіскальної служби України на правонаступника - Державну податкову службу України, а також у частині заміни третьої особи з Головного управління Державної фіскальної службу у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на правонаступника - Головне управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі – скасовано.
Ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні клопотання Державної фіскальної службу України про процесуальне правонаступництво на Державну податкову службу У країни – відмовлено.
У решті ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року - залишено без змін.
04 листопада 2025 року супровідним листом Шостого апеляційного адміністративного суду матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі про стягнення заборгованості повернулися після закінчення апеляційного провадження до Волинського окружного адміністративного суду.
Ухвалою суду від 17.11.2025 провадження у справі позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі про стягнення заборгованості, поновлено.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 на підставі наказу ГУ Міндоходів в АР Крим від 20.05.2013 №1-о прийнято на роботу на посаду помічника начальника ГУ відділу організації діяльності та контролю виконання документів ГУ Міндоходів в АР Крим.
У зв`язку з ситуацією, що склалась, починаючи з березня 2014 року в Автономній республіці Крим, а саме у зв`язку з тимчасовою окупацією території півострова внаслідок збройної агресії Російської Федерації та захопленням адміністративних будівель самопроголошеною владою АР Крим, у тому числі й будівлі Головного управління Міндоходів в АР Крим, з метою забезпечення належної координації роботи органів ГУ Міндоходів в АР Крим, розпорядженням Міністерства доходів та зборів України від 24.03.2014 №55 «Про створення робочої групи» ОСОБА_1 був зарахований до робочої групи з координації роботи органів ГУ Міндоходів в АР Крим та м. Севастополі з фактичним розташуванням робочої групи у м. Києві.
Наказом ГУ Міндоходів в АР Крим від 24.03.2014 року №121-о «Про відрядження до робочої групи», ОСОБА_1 був відряджений до Міністерства доходів і зборів України на період функціонування такої робочої групи.
На підставі Розпорядження Міністерства доходів та зборів України від 17.04.2014 №76-p раніше прийняте Розпорядження Міністерства доходів та зборів України від 24.03.2014 №55 «Про створення робочої групи» визнане таким, що втратило чинність. Підставою скасування вказаного розпорядження стала втрата актуальності.
В подальшому, позивач увійшов до складу Міжвідомчої робочої групи при Міністерстві юстиції України, що була створена з метою формування належної доказової бази, висвітлення фактів втрат держави, нанесених збитків, порушення прав юридичних та фізичних осіб внаслідок окупації Криму, про що Міністерство доходів і зборів України листом від 28.05.2014 №1081/5/99-99-04-01-01-16 повідомило Міністерство юстиції України про згоду працівників територіальних органів Міндоходів в Автономній республіці Крим щодо участі підпорядкованих працівників, у тому числі ОСОБА_1 , у роботі зазначеної Міжвідомчої робочої групи.
Наказом ГУ Міндоходів в АР Крим від 28.05.2014 №126-о «Про відрядження до міжвідомчої робочої групи» позивач був відряджений до Міністерства юстиції України на період функціонування такої міжвідомчої робочої групи.
На підставі наказу ДФС України від 11.03.2015 №24/15 позивач був звільнений за власним бажанням з посади помічника начальника ГУ відділу організації діяльності та контролю виконання документів ГУ Міндоходів в АР Крим.
При цьому, у період з 01 квітня 2014 року по 11 березня 2015 року позивачу не виплачувалася заробітна плата, у зв`язку із чим, останній просить суд стягнути з Державної фіскальної служби України на його користь заборгованість по заробітній платі за час роботи в Головному управлінні Міндоходів в Автономній Республіці Крим з 01 квітня 2014 року по 11 березня 2015 року без урахування обов`язкових податків та зборів.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до частини четвертої статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Згідно з частиною першою статті 115 Кодексу законів про працю України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 №108/95-ВР (зі змінами та доповненнями) закріплено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до частини другої статті 4 зазначеного Закону, для установ і організацій, що фінансуються з бюджету, - це кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, грантів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та з інших джерел.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань.
Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.
Відповідно до статті 33 Закону України «Про державну службу» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) оплата праці державних службовців повинна забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов`язків, сприяти укомплектуванню апарату державних органів компетентними і досвідченими кадрами, стимулювати їх сумлінну та ініціативну працю.
Заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.
Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.
Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.
Скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів, надбавок до них та фінансування інших, передбачених цим Законом, гарантій, пільг і компенсацій.
Разом з тим, відповідно до пунктів 5, 33 Положення про Міністерство доходів і зборів України, затвердженого Указом Президента України від 18.03.2013 №141/2013 Міндоходів, зокрема, організовує планово-фінансову роботу в Міндоходів України, його територіальних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери його управління, здійснює контроль за використанням фінансових і матеріальних ресурсів, забезпечує організацію та вдосконалення бухгалтерського обліку. Міністр як керівник Міністерства приймає рішення щодо розподілу бюджетних коштів, головним розпорядником яких є Міндоходів України.
Згідно з частиною першою статті 22 Бюджетного кодексу України для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів.
Таким чином, під час виникнення спірних правовідносин, обов`язки по забезпеченню фінансування ГУ Міндоходів в АР Крим, у тому числі по забезпеченню фінансування видатків на оплату праці працівників зазначеного податкового органу, було покладено на Міндоходів України.
Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 №160 «Про утворення Державної фіскальної служби України» створена Державна фіскальна служба як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України, реорганізувавши Міністерство доходів і зборів шляхом перетворення.
Таким чином, в даному випадку, відповідальною особою за виплату позивачу заборгованості із заробітної плати є Державна фіскальна служба України як правонаступник Міністерства доходів і зборів України.
Наведена позиція узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в ухвалі від 12.11.2015 у справі К/800/32907/15.
Відповідно до статті 238 Кодексу законів про працю України, при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.
Судом з наявних матеріалів справи встановлено, а відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано, що у період з 01 квітня 2014 року по 11 березня 2015 року позивачу не нараховувалась та не виплачувалась, що свідчить про наявність заборгованості по заробітній платі за вказаний період.
При цьому враховуючи, що позивач приймав участь у робочих групах Міндоходів України та Мінюсту України виконуючи завдання робочих груп, що не спростовується належними та допустимими доказами відповідачем, суд вважає період часу з 01.04.2014 по 11.03.2015 робочим часом позивача, нормальна тривалість якого згідно статті 50 Кодексу законів про працю України не може перевищувати 40 годин на тиждень.
Доказів, які б підтверджували нарахування та виплату ОСОБА_1 заробітної плати за період з 01.04.2014 по 11.03.2015 відповідачем суду не надано.
Враховуючи відсутність в матеріалах справи розрахунку суми заборгованості заробітної плати ОСОБА_1 за період з 01.04.2014 по 11.03.2015, з урахуванням повноважень наданих суду статтею 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання ДФС України провести нарахування та виплату ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі за період з 01 квітня 2014 року по 11 березня 2015 року за час роботи в Головному управлінні Міндоходів в Автономній Республіці Крим без урахування обов`язкових податків та зборів.
Відповідно до частини першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач належним чином не виконав обов`язок щодо доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадови чи службова особа.
В той же час, позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до положень п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».
За змістом абз.2 ч.5 ст.139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки в даному випадку відсутні особи, що понесли судові витрати, відповідно останні розподілу не підлягають.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.
Зобов`язати Державну фіскальну службу України провести нарахування та виплату ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі за період з 01 квітня 2014 року по 11 березня 2015 року за час роботи в Головному управлінні Міндоходів в Автономній Республіці Крим без урахування обов`язкових податків та зборів.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач: Державна фіскальна служба України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, код ЄДРПОУ 39292197).
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління ДФС у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі (73026, м. Херсон, пр-т Ушакова, 75, код ЄДРПОУ 39394259).

Суддя Ю.Ю. Сорока