ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

27 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/26409/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів: Дурасової Ю.В., Божко Л.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.12.2025 ( суддя Царікова О.В.) в адміністративній справі №160/26409/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому позивач просить:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, які виразились у протиправній відмові у призначенні ОСОБА_1 , пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії від 31.07.2025 №045550031069; 
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до стажу в фактичному подвійному розмірі на підставі ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" період роботи з 01.01.2004 по 15.03.2013, з 09.04.2013 по 29.03.2023, з 02.06.2023 по 24.07.2025; 
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 ОСОБА_1 , з дати звернення, а саме: з 24.07.2025, на підставі ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції відповідно до Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020.
В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що 24.07.2025 вона звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пільгової пенсії за Списком №2 відповідно до п. б) ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” (в редакції до внесення змін Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02.03.2015 №213-УІІІ, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 рішенні №1-р/2020). На момент звернення за призначенням пенсії їй виповнився 52 роки. У відповідності до принципу екстериторіальності заяву було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області та рішенням від 31.07.2025 №045550031069 відмовлено в призначенні пільгової пенсії у зв`язку з недосягненням пенсійного віку 55 років. 
Позивач не погоджується з оскаржуваним рішенням та вважає, що відповідачем не взято до уваги рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1р/2020, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти “б”-“г” статті 54 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02.03.2015 №213-VIII. Конституційним Судом України зроблено висновок щодо неконституційності підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах. Позивач зазначає, що у спірних правовідносинах підлягають застосуванню саме норми Закону №1788-ХІІ, в редакції до внесення змін Законом №213-VIII, а не Закону №1058-ІV. З огляду на досягнення необхідного 50-річного віку, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, наявності необхідного пільгового стажу, позивач вважає, що набула право на пенсію за віком на пільгових умовах, відмова у призначенні пенсії протиправна. Також позивач зазначає, що пенсійний орган протиправно не зарахував період роботи з 01.01.2004 по 15.03.2013, з 09.04.2013 по 29.03.2023, з 02.06.2023 по 24.07.2025 в подвійному розмірі на підставі ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Вказане зумовило звернення до суду із цим позовом.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.12.2025 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову в призначенні пенсії від 31.07.2025 №045550031069.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до стажу ОСОБА_1 період роботи з 09.04.2013 по 18.06.2014 та з 01.03.2025 по 24.07.2025 на підставі ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 ОСОБА_1 , з дати звернення, а саме: з 24.07.2025, на підставі ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції відповідно до Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору. В апеляційній скарзі зазначає, що дії управління відповідають нормам чинного законодавства, отже підстави для задоволення вимог позивача відсутні.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне. 
24.07.2025 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пільгової пенсії за Списком №2 відповідно до п. б) ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”.
За принципом екстериторіальності органом призначення визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області.
За результатом розгляду заяви позивача від 24.07.2025 рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 31.07.2025 №045550031069 було відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії у зв`язку із недосягненням пенсійного віку та відсутністю необхідного страхового стажу. 
В рішенні зазначено наступне.
Пенсійний вік визначений п.2 ч.2 ст.114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (Список №2) становить 55 років. Необхідний страховий стаж визначений п.2 ч.2 ст.114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (Список №2) становить не менше 25 років, з них – не менше 10 років на зазначених роботах. Вік заявниці на день звернення 52 роки. Страховий стаж особи становить 31 рік 01 місяць 05 днів. Пільговий стаж становить 14 років 06 місяців 10 днів. До пільгового стажу зараховано всі періоди роботи. Працює. Відмовити у призначенні пенсії відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” у зв`язку з недосягненням пенсійного віку. 
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся за захистом порушеного права до суду.
З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке. 
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII, за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII (в редакції Закону України від 02.03.2015 № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до набрання чинності Закону № 213-VІІІ, право на пенсію за віком пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.
Згідно з ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до набрання чинності Закону № 213-VІІІ, право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIII, який набрав чинності 11.10.2017, Закон №1058-IVдоповнено розділом XIV-І «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян».
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV, працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом №2148-VIII, у новій редакції був викладений пункт 2 розділу XV Закону №1058-IV, де зазначалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
В силу спеціальної вказівки у Законі №2148-VIII, наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017.
З 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком № 1, почали регламентуватись одночасно двома законодавчими актами, а саме: пунктом «б» частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ у редакції Закону № 213-VIII та пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1058-IVу редакції Закону № 2148-VIII. Правила вказаних законів були повністю уніфікованими (ідентичними).
Конституційним Судом України було прийнято рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 «У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII».
Конституційний Суд України дійшов висновку, що стаття13, частина друга статті14, пункти «б»-«г» статті54 Закону №1788-ХІІзі змінами, внесеними Законом №213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.
За змістом пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю13, частину другу статті14, пункти «б» - «г» статті54 Закону № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII.
Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення стаття 13, частина друга статті14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-ХІІзі змінами, внесеними Законом № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
У відповідності до пункту 3 резолютивної частини рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-ХІІв редакції до внесення змін Законом № 213-VIIIдля осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.
Отже, з 23.01.2020 правила призначення пенсій за Списком №1 регламентуються одночасно пунктом «б» частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIIIта пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1788-ХІІ у редакції Закону №2148-VIII.
У справі, що розглядається, відносно позивачки правила вказаних нормативних положень містять розбіжність у величині показника вікового цензу, що є однією з умов призначення пенсії жінкам за Списком №2, який складає 50 років за пунктом «б» частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та 55 років за пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1788-ХІІу редакції Закону №2148-VIII.
Відмовляючи позивачці у призначенні пенсії, відповідач покликається, зокрема, на те, що позивач не досягла віку 55 років, що відповідно до вимог статті 114 Закону №1058-IV унеможливлює призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.
Суд першої інстанції обґрунтовано врахував рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.04.2021 у зразковій справі №360/3611/20, що у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Відповідач не застосував більш сприятливий закон, який передбачає право позивача на обумовлену попередньою роботою пільгову пенсію, проте застосував закон, який позбавляє зазначеного права, отже діяв всупереч вимог верховенства права.
Колегія суддів зауважує, що у даному випадку за обставин, коли є діючими одночасно дві правових норми, які містять різні правила призначення пенсії за Списком №2 щодо параметру вікового цензу, найбільш сприятливим для позивачки є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 50 років, відтак до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт «б» частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII.
Отже, вирішуючи питання про призначення пенсії позивачці відповідач не застосував підхід, який був би найбільш сприятливим для останньої, а саме: не врахував висновки, викладені Конституційним Судом України в рішенні від 23 січня 2020 року № 1-р/2020.
Матеріалами справи підтверджено, що на час звернення за призначенням пенсії (24.07.2025) позивачка досягла необхідного віку, мала необхідний страховий і пільговий стаж, що згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 є обов`язковими необхідними умовами для призначення на пільгових умовах пенсії за віком за Списком №2, тому відмовляючи позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з підстав недосягнення нею 55 років, відповідач діяв протиправно.
Щодо зарахування періодів роботи позивача з роботи з 09.04.2013 по 18.06.2014 та з 01.03.2025 по 24.07.2025 до стажу в фактичному подвійному розмірі на підставі ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законами №1788-ХІІ та №1058-IV. Закон №1058-IV набрав чинності 01.01.2004. До цього моменту пенсійні правовідносини були врегульовані Законом №1788-ХІІ.
Відповідно до преамбули Закону №1058-IV цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Статтею 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
За правилами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Положення Закону №1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Таке правове регулювання визначає, що положення Закону №1788-ХІІ, в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в тому числі щодо пільг по обчисленню стажу), станом на час звернення позивачки за призначенням пенсії діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій.
Згідно зі ст. 60 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи у подвійному розмірі зараховується робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги.
За висновком Верховного Суду, наведеному у постановах від 27 квітня 2023 року у справі № 160/14078/22, від 11 лютого 2025 року у справі № 420/8637/24, таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" в частині визначення права на пенсію за віком (в т.ч. на пільгових умовах), підлягають застосуванню і після 1 січня 2004 року (зокрема, із врахуванням пільги по обчисленню стажу, встановленої ст. 60 Закону № 1788-ХІІ).
Матеріали справи свідчать, що у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 03.09.1997 містяться наступні записи:
07.05.2003 прийнята на посаду медичної сестри по догляду за дітьми з ураженням ЦНС та порушенням психіки в Дім дитини м.Дніпропетровська на підставі наказу №27к від 07.05.2003 (запис №7);
19.01.2005 переведена на посаду дієтсестри на підставі наказу №5-к від 10.01.2005 (запис №8);
15.03.2013 звільнена з посади за ст.38 КЗпП України за власним бажанням на підставі наказу №27-к від 15.03.2013 (запис №12);
09.04.2013 прийнята на посаду сестри медичної стаціонару в Державний заклад “Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом” на підставі наказу №22 -ос від 11.04.2013 (запис №13);
21.12.2020 призначена на посаду старшої медичної сестри на підставі наказу №181-ос від 17.12.2020 (запис №15);
проведено атестацію робочих місць за умовами праці, підтверджено право на пенсію на пільгових умовах за віком за Списком №2 на підставі наказу ДФ СЗНПД ДУ ЦПЗМНА МОЗ України від 28.05.2019 №106 (запис №15);
29.03.2023 звільнена за власним бажанням ст. 38 КЗпП України на підставі наказу від 15.03.2023 №30 к/тр-дор (запис №18);
02.06.2023 прийнята на посаду сестри медичної старшої відділення №7 в Дніпровську філію “Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги Державної установи Інститут психіатрії судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України” на підставі наказу №99к/тр-дор від 29.05.2023 (запис №19);
01.02.2024 переміщена на посаду сестри медичної старшої відділення №5 на підставі наказу №23 к/тр-дор від 31.01.2024 (запис №21);
01.01.2025 переведена на посаду сестри медичної старшої відділення №4 на підставі наказу №346 к/тр-дор від 30.12.2024 (запис №22).
Відповідно до довідки від 05.03.2025 №42/06/260, виданої Державною установою “Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України”, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно була прийнята в Державний заклад “Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом” на посаду сестри медичної стаціонару відділення №2 з 09.04.2013 по 29.03.2023.
Довідка видана для підтвердження у відділ пенсійного забезпечення УПФУ для підтвердження стажу роботи в психіатрії (ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення").
Згідно довідки від 05.03.2025 №42/06/263, виданої Державною установою “Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України”, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно була прийнята в Дніпровській філії “Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги Державної установи Інститут психіатрії судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України” на посаду сестри медичної старшої відділення №7 з 02.06.2023 та працює по теперішній час.
Довідка видана для підтвердження у відділ пенсійного забезпечення УПФУ для підтвердження стажу роботи в психіатрії (ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення").
Згідно довідки від 05.03.2025 №42/06/262, виданої Державною установою “Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України”, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працює повний робочий день в Дніпровській філії “Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги Державної установи Інститут психіатрії судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України” з 27.05.2024 на посаді сестри медичної старшої відділення №2; з 01.01.2025 – на посаді сестри медичної старшої відділення №4 (наказ №346 к/тр-дф від 30.12.2024 по теперішній час, що передбачено Списком №2, код КП 3231).
Додаткові відомості: наказ по закладу №162 к/тр-дф від 27.05.2024 “Про результати атестації робочих місць за умовами праці для визначення права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за Списками №1,2, надання пільг та компенсацій”, наказ по закладу №204 к/тр-дф від 01.07.2024 “Про результати атестації робочих місць за умовами праці для визначення права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за Списками №1,2, надання пільг та компенсацій”.
За правилами статті 60 Закону №1788-ХІІ та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Приписами статті 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено, що заклад з надання психіатричної допомоги - психіатричний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад охорони здоров`я, центр, відділення, кабінет тощо, інші заклади та установи будь-якої форми власності, діяльність яких пов`язана з наданням психіатричної допомоги.
Психіатрична допомога - це комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медичну та психологічну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, у тому числі внаслідок вживання психоактивних речовин.
Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» професійні права, обов`язки лікаря-психіатра, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, у тому числі здійснюють догляд за особами, які страждають на психічні розлади, при наданні психіатричної допомоги встановлюються Основами законодавства України про охорону здоров`я, цим Законом та іншими законами. Лікар-психіатр, інші працівники, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, здійснюють догляд за особами, які страждають на психічні розлади, мають право на пільги, встановлені законодавством України для осіб, зайнятих на важких роботах та з шкідливими і небезпечними умовами праці.
Пунктом 2 Інструкції Про проведення обов`язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.2002 № 12, передбачено, що обов`язковий попередній та періодичний психіатричні огляди проводяться лікарем-психіатром у державних та комунальних психіатричних закладах, закладах охорони здоров`я, що мають у своєму складі спеціалізовані психоневрологічні центри, відділення, кабінети (далі психоневрологічні заклади), та надають психіатричну допомогу за місцем проживання громадян.
Згідно спільного листа Міністерства праці і соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України та Пенсійного фонду України від 29 грудня 2005 року № 625/0/15-05/039; № 10.01.09/2606; № 16918/02-20, психоневрологічні відділення відносяться до закладів охорони здоров`я час роботи в яких зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.
Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції доходить до висновку, що оскільки медичний заклад в якому працювала позивачка у спірний період, належить до закладів охорони здоров`я, в яких надається психіатрична допомога хворим особам, а тому за правилами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи у такому медичному закладі має бути зарахований до стажу роботи у подвійному розмірі.
Таким чином, матеріали справи містять належні усі передбачені законодавством документи щодо підтвердження стажу, а тому є обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову в призначенні пенсії від 31.07.2025 №045550031069, не ґрунтується на вимогах законодавства, прийняте без урахування усіх істотних обставин, а тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування не вбачається.
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.12.2025 в адміністративній справі №160/26409/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 27 лютого 2026 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 03 березня 2026 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко 

суддя Ю. В. Дурасова 

суддя Л.А. Божко