УХВАЛА

20 квітня 2026 року 
м. Київ

справа № 320/10927/23
адміністративне провадження № К/990/17364/26 

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Дашутіна І. В., перевіривши касаційну скаргу Головного управління капітальних вкладень на рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2026 року у справі № 320/10927/23 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Головного управління капітальних вкладень про визнання протиправними та скасування наказів в частині та пунктах, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання вчинити дії,
установив:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Міністерства оборони України, Головного управління капітальних вкладень, у якому просила:
- визнати протиправним та скасувати пункт 1.3 наказу начальника Головного управління майна та ресурсів (по особовому складу державних службовців) від 31 січня 2023 року № 12 про припинення державної служби та звільнення з роботи ОСОБА_1 ; 
- поновити ОСОБА_1 на посаду, рівнозначну посаді головного спеціаліста відділу загальновійськового будівництва та модульних конструкцій управління будівництва у Головному управлінні капітальних вкладень; 
- стягнути з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 01 лютого 2023 року до часу поновлення на рівнозначній посаді у Головному управлінні капітальних вкладень; 
- вважати запис у трудовій книжці за № 45 від 31 січня 2023 року про припинення державної служби та звільнення з роботи ОСОБА_1 , згідно наказу начальника Головного управління майна та ресурсів від 31 січня 2023 року № 12, недійсним; 
- допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на рівнозначній посаді головного спеціаліста відділу загальновійськового будівництва та модульних конструкцій управління організації будівництва в Головному управлінні капітальних вкладень.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року зазначений позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано пункт 1.3 наказу начальника Головного управління майна та ресурсів Міністерства оборони України (по особовому складу державних службовців) від 31 січня 2023 року №12 про припинення державної служби та звільнення з роботи ОСОБА_1 .
Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу загальновійськового будівництва та модульних конструкцій управління організації будівництва в Головному управлінні капітальних вкладень Міністерства оборони України.
Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 01 лютого 2023 року по 08 жовтня 2024 року, у сумі 626 172,80 грн з відрахуванням обов`язкових податків та зборів.
Допущено негайне виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу загальновійськового будівництва та модульних конструкцій управління організації будівництва в Головному управлінні капітальних вкладень Міністерства оборони України.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2026 року зазначене рішення суду першої інстанції змінено в резолютивній частині та викладено абзац третій у такій редакції: «Поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу загальновійськового будівництва та модульних конструкцій управління організації будівництва в Головному управлінні майна та ресурсів Міністерства оборони України, починаючи з 01 лютого 2023 року». В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року залишено без змін.
Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Головне управління капітальних вкладень звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою.
Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) установлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку. 
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
У касаційній скарзі, як на підставу для відкриття касаційного провадження, скаржник формально зазначає пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Відповідно до зазначеного пункту підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Суд звертає увагу скаржника на те, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення: норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами попередніх інстанцій, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права; як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.
Водночас у поданій касаційній скарзі скаржник чітко не вказав, яку норму права суди попередніх інстанцій застосували неправильно, щодо застосування якої відсутній висновок Верховного Суду (в контексті предмета спору у цій справі).
Крім того, скаржником не зазначено, який, на його думку, правовий висновок повинен бути висловлений у цій справі та який, одночасно, відсутній у рішеннях Верховного Суду.
Подана касаційна скарга містить лише виклад обставин справи, цитати нормативних актів та незгоду з рішеннями судів попередніх інстанцій з підстав порушення норм матеріального та процесуального права. 
Отже, касаційна скарга не містить належного обґрунтування зазначеної підстави для касаційного оскарження.
Ураховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
При цьому, з урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження.
Керуючись статтями 328, 330, 332, 359 КАС України,
постановив:
Касаційну скаргу Головного управління капітальних вкладень на рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2026 року у справі № 320/10927/23 - повернути скаржнику.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя	І.В. Дашутін