ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року	Львів	Справа № 569/18602/25 пров. № А/857/3149/26	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді - Мікули О. І.,
суддів - Кузьмича С. М., Курильця А. Р., 
з участю секретаря судового засідання – Волчанського А. І., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові залі суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Виконавчого комітету Рівненської міської ради на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 грудня 2025 року у справі №569/18602/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Рівненської міської ради про скасування постанови,-
суддя в 1-й інстанції – Ковальов І. М.,
дата ухвалення рішення – 19 грудня 2025 року, 
місце ухвалення рішення – м. Рівне,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач – ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача - Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Рівненської міської ради, в якому просила скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення №518 від 13 серпня 2025 року та закрити провадження у справі.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 грудня 2025 року позов задоволено частково. Скасовано постанову №520 у справі про адміністративне правопорушення від 13 серпня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП, а провадження по справі закрито. Стягнуто з Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Рівненської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по справі, а саме: сплачений судовий збір в розмірі 484,48 грн та витрати на правову правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що стаціонарна мала архітектурна форма, що розміщена Позивачем поблизу магазину за адресою: м. Рівне, вул. Соборна, 326, відповідає визначенню мала архітектурна форма, відповідно до статті 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів». Адже містить встановлену стаціонарну малу архітектурну форму у вигляді дерев`яної дошки з переліком продукції, без оформленої в установленому порядку дозвільної документації, ця інформація розміщена з метою самореклами та призначена, щоб сформувати обізнаність споживачів та їхній інтерес щодо таких послуг. Вказує, що, оскільки мала архітектурна форма розміщена самовільно, без відповідного дозволу, тому в діях позивача вбачається порушення п.п.5.1.13. Правил благоустрою, затверджених рішенням Рівненської міської ради від 28.04.2011 №512, а тому оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення від 13 серпня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП є правомірною та підстави для її скасування відсутні. Крім того, покликається на те, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Оскільки оскаржуваною постановою позивачу призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. 00 коп, то розмір витрат по оплаті професійної правничої допомоги є не обґрунтованим та не пропорційним до предмета спору. З врахуванням наведеного просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою у задоволенні позову відмовити.
Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає про те, що інформаційна вивіска (табличка), розміщена на фасаді магазину «Галя Балувана» по вулиці Соборній, 326, у м. Рівному відповідає вимогам законодавства та не є рекламою у розумінні Закону України «Про рекламу» і Правил № 121. Тому на розміщення такої інформаційної вивіски (таблички) не потрібно отримувати дозвіл органів місцевого самоврядування чи державної влади. Вказує, що адміністративною комісією при винесенні оскаржуваної постанови не встановлено статус будівлі, на якій розміщена вивіска, її власника чи користувача, не встановлено ким така вивіска розміщена і чи самовільно. Жодних доказів цих обставин, які підлягають обов`язковому встановленню для визначення складу правопорушення, передбаченого статтею 152 КУпАП до матеріалів справи про адміністративне порушення чи до протоколу не додано і не надано суду. Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. 

Представник відповідача (апелянта) – Савчук О. В. у судовому засіданні в режимі відеконференції підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Представник позивача – Грицай І. О. у судовому засіданні в режимі відеоконференції не погодилася з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. 

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення №000655 від 30 липня 2025 року 30 липня 2025 року о 15 год. 00 хв. за адресою: м.Рівне, вул.Соборна, 326 виявлено, що фізична особа - підприємець ОСОБА_1 розмістила 6 інформаційно-рекламних плакатів на будівлі без дозвільної документації, чим порушені вимоги п.п.5.1.13 Правил благоустрою, затверджених рішенням Рівненської міської ради від 28.04.2011 №512. У результаті вчинено правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.152 КУпАП.
Постановою №518 у справі про адміністративне правопорушення від 13 серпня 2025 року, винесеною адміністративною комісією при виконавчому комітеті Рівненської міської ради визнано громадянку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.152 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Притягнуто громадянку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн 00 коп.
Як вбачається з матеріалів справи, 20 червня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Готуємо по-домашньому» (код 43619026) (правовласник) та фізичною-особою підприємцем ОСОБА_1 (на підставі виписки з ЄДР № 2 599 000 0000 001344 від 06.09.2007 р.) (користувач) було укладено договір комерційної концесії №20/06/24, відповідно до умов якого користувачу, зокрема, надано право на використання права на комерційне найменування «Галя Балувана готуємо по-домашньому домашні напівфабрикати» (згідно з патентом на промисловий зразок, право на торговельну марку «Галя Балувана готуємо по домашньому», яка зареєстрована в Державному реєстрі свідоцтв України на торгівельні марки за № НОМЕР_1 (п.п.1.1.1., 1.1.3., 1.1.4., 4.3.1. договору).
Згідно з Індексом Ніццької класифікації видом діяльності ТМ «Галя Балувана» є, зокрема, виробництво та продаж булок, булочок здобних, піци, хлібу (ксл30). Класифікація за Ніццькою угодою визначає обсяг правової охорони товарів та послуг торгівельної марки шляхом віднесення товарів і послуг до відповідного класу.
На магазині «Галя Балувана» за адресою м.Рівне, вул.Соборна, 326, де позивач здійснює свою підприємницьку діяльність, було розміщено безпосередньо біля входу в приміщення інформаційну вивіску (табличку) з інформацією про вид діяльності самого магазину та про зареєстроване найменування ТМ «Галя Балувана, готуємо по-домашньому» із зображенням промислового знаку на вивісці ТМ «Галя Балувана».
Як було зазначено вище, у протоколі про адміністративне правопорушення №000655 від 30 липня 2025 року, на підставі якого було винесено оскаржувану постанову, було зазначено, що «30 липня 2025 року о 15 год. 00 хв. за адресою: м.Рівне, вул.Соборна, 326 виявлено, що фізична особа - підприємець ОСОБА_1 розмістила 6 інформаційно-рекламних плакатів на будівлі без дозвільної документації, чим порушені вимоги п.п.5.1.13 Правил благоустрою, затверджених рішенням Рівненської міської ради від 28.04.2011 №512. В результаті вчинено правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.152 КУпАП.».
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП, не підтверджено належними, достатніми та допустимим доказами, а тому оскаржувану постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Рівненської міської ради у справі про адміністративне правопорушення №518 від 13 серпня 2025 року, за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст.152 КУпАП, та накладення штрафу в сумі 1700 грн необхідно скасувати, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити. Крім того, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності та значимості таких дій у справі, суд вважає, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 3000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки така сума, відповідає критерію розумності, співмірності та ґрунтується на вимогах закону.
Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Ст.9 КУпАП передбачає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.
При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Згідно з ч.2 ст.268 КУпАП участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП, не обов`язкова.
Стаття 280 КУпАП України передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, заподіяння майнової шкоди, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення (стаття 283 КУпАП).
Як вбачається з матеріалів справи, 13 серпня 2025 року адміністративною комісією при виконавчому комітеті Рівненської міської ради прийнято постанову №518 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП, а саме: фізична особа - підприємець ОСОБА_1 розмістила 6 інформаційно-рекламних плакатів на будівлі без дозвільної документації, чим порушила вимоги п.п.5.1.13 Правил благоустрою, затверджених рішенням Рівненської міської ради від 28.04.2011 №512.
Відповідно до ст.152 КУпАП порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів, тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з диспозицією ст.152 КУпАП об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського благоустрою. Об`єктивна сторона правопорушення полягає у порушенні правил благоустрою територій міст та інших населених пунктів, а також недодержанні правил щодо забезпечення чистоти і порядку в містах та інших населених пунктах. Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.
При цьому, ч.2 ст.5 КУпАП передбачає, що сільські, селищні, міські ради встановлюють відповідно до законодавства правила, за порушення яких адміністративну відповідальність передбачено статтями 152, 159 і 182 цього Кодексу.
Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів визначені Законом України «Про благоустрій населених пунктів».
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.
Згідно з п.2 ч.1 ст.10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить затвердження правил благоустрою територій населених пунктів.
Фізичні та юридичні особи у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані дотримуватися правил благоустрою територій населених пунктів, не порушуючи права і законні інтереси інших суб`єктів благоустрою населених пунктів (п.2 ч.2 ст.17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»).
За змістом п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» підприємства, установи та організації у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані: утримувати в належному стані об`єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об`єктів територію.
Відповідно до ч.1,2,4 ст.20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Благоустрій здійснюється в обов`язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста). Рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.
Згідно з ч.1 ст.34 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» правила благоустрою території населеного пункту - це нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту.
Рішенням Рівненської міської ради від 28 квітня 2011 року №512 затверджено Правила благоустрою міста Рівного.
Відповідно до пп.5.1.13 Правил благоустрою міста Рівного, на об`єктах благоустрою міста забороняється самовільно встановлювати рекламоносії, різноманітні конструкції, інформаційно-рекламні плакати, стаціонарні малі архітектурні форми, технічні пристрої та технічні елементи, лінійні споруди та антенно-фідерні системи.
Згідно з розділом 2 Правил благоустрою міста Рівного, зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг тощо.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач самовільно встановила 6 інформаційно-рекламних плакатів на будівлі без дозвільної документації, чим порушила вимоги п.п.5.1.13 Правил благоустрою, затверджених рішенням Рівненської міської ради від 28 квітня 2011 року № 512.
Колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи містяться фотознімки, які містять інформацію про торгівельну марку "Галя Балувана, готуємо по-домашньому, домашні напівфабрикати".
Колегією суддів встановлено, що 20 червня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Готуємо по-домашньому" та фізичною-особою підприємцем ОСОБА_1 укладений договір комерційної концесії №20/06/24, за умовами якого позивачу, серед іншого, надано право на використання права на комерційне найменування " ОСОБА_2 , готуємо по-домашньому, домашні напівфабрикати" згідно з патентом на промисловий зразок № НОМЕР_2 , право на торговельну марку "Галя Балувана готуємо по домашньому", яка зареєстрована в Державному реєстрі свідоцтв України на торгівельні марки за № НОМЕР_1 (а.с.18-27).
Таким чином, наведеними вище обставинами стверджується, що ОСОБА_1 використовує знаки на товари та послуги ТМ «Галя Балувана» на підставі укладеного договору комерційної концесії №20/06/24 від 20 червня 2024 року.
Крім того, на підставі договору комерційної концесії №20/06/24 від 20 червня 2024 року ОСОБА_1 надано право на використання комерційного найменування « ОСОБА_2 , готуємо по-домашньому, домашні напівфабрикати» згідно з патентом на промисловий знак № НОМЕР_2 .
Відповідно до договору безоплатного користування майном (позички) від 07 березня 2025 року ФОП ОСОБА_1 передала ФОП ОСОБА_3 у строкове безоплатне користування частину нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12-14).
Так, розміщення зовнішньої реклами у місті Рівному регулюється рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради від 12.11.2019 №121 «Про затвердження правил розміщення зовнішньої реклами у місті Рівному» (далі – Правила №121).
Згідно з п.2 Правил №121 зовнішня реклама – реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг; реклама – інформація про особу чи товар, розповсюджена у будь-якій формі та у будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо такої особи чи такого товару; вивіска чи табличка - елемент оснащення об`єкту благоустрою - будинку, будівлі або споруди з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать такій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщений на зовнішній поверхні будинку, будівлі або споруди не вище першого поверху або на поверсі, де розташовується власне чи надане у користування особі приміщення (крім, випадків, коли суб`єкту господарювання належить на праві власності або користування вся будівля або споруда), біля входу у таке приміщення, який не є рекламою.
Розділом 8 Правил №121 врегульовано порядок розміщення вивісок та табличок у місті Рівному.
За змістом п.8.1. Правил №121 вивіска чи табличка не є рекламою, якщо на них розміщена така інформація: про зареєстроване найменування особи; про знаки для товарів і послуг, що належать цій особі; про вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи); про час роботи.
Пункт 8.2. Правил №121 передбачає, що вивіска чи табличка не є зовнішньою рекламою, якщо вони розташовані: на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення; на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху; на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення; біля входу в таке приміщення.
Відповідно до ч.6 ст.9 Закону України №270/96-ВР «Про рекламу» вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.
Як вбачається з матеріалів справи, плакати, які розміщені на фасаді магазину «Галя Балувана», за адресою: м.Рівне, вул.Соборна,326, є встановленими на зовнішній поверхні будівлі, не вище першого поверху, де розташоване приміщення магазину (а.с.107, 120 зворот).
Вказана вивіска на фасаді магазину «Галя Балувана» не містить будь-яких закликів до придбання товару чи послуг або іншої інформації, що призначена для того, щоб сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо такого товару, а на них лише наявна інформація про вид діяльності, яка здійснюється у цьому приміщенні.
Докази на спростування цих обставин відповідачем не подано та матеріали справи не таких не місять.
Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП, не підтверджено належними, достатніми та допустимим доказами, а тому оскаржувану постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Рівненської міської ради у справі про адміністративне правопорушення №518 від 13 серпня 2025 року, за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст.152 КУпАП, та накладення штрафу в сумі 1700 грн необхідно скасувати, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити. 
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Щодо доводів апелянта в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст.16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно з ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
П.1 ч.3 ст.132 КАС України передбачає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з положеннями ч.7, 9 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Відповідно до ст.30 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З системного аналізу наведених вище правових норм вбачається, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Колегія суддів зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Крім того, на підтвердження здійсненної правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися в акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Як встановлено судом першої інстанції, на підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу подано: договір про надання правничої допомоги від 22 серпня 2025 року укладений між Адвокатським об`єднанням «СКОРПІОН» та Садурою Н. В. відповідно до умов якого, клієнт замовляє в адвоката надання йому правничої допомоги, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати клієнту замовлену ним правничу допомогу відповідно до умов цього договору, зокрема: про визнання протиправною та скасування постанови №518 про адміністративне правопорушення винесеної адміністративною комісією при виконавчому комітету Рівненської міської ради від 13 серпня 2025 року; акт №2 передачі-прийняття наданої правничої допомоги від 07 жовтня 2025 року про надання комплексної правничої допомоги під час розгляду справи №569/18602/25; додаток №3 до договору про надання правничої допомоги від 25 серпня 2025 року, в якому визначено розмір гонорару та фактичних витрат з правового супроводу справи про визнання протиправним та скасування постанови №518 про адміністративне правопорушення винесеної адміністративної комісією при виконавчому комітеті Рівненської міської ради від 13 серпня 2025 року у розмірі 5000,00 грн; ордери представників позивача адвокатів Дяденчука А. І. та Грицай І. О. видані адвокатським об`єднанням «СКОРПІОН» (а.с.72-77).
У доводах апеляційної скарги відповідач зазначає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає принципу співмірності та розумності у спірних правовідносинах, тому задоволена судом першої інстанції сума витрат у розмірі 3000 грн є завищеною.
Колегія суддів зазначає, що зі змісту акту приймання наданих послуг вбачається, що такий не містить вказівки та обґрунтування часу, витраченого адвокатом на надані послуги правової допомоги, тому заявлений до відшкодування за рахунок відповідача розмір витрат на правову допомогу в сумі 3000 грн не підтверджується належними доказами та є завищеним.
Крім того, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
При цьому, колегія суддів зауважує, що позивач вільний у виборі представника та у визначенні розміру його гонорару за домовленістю сторін, проте цей вибір не повинен бути надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат, тому, на думку колегії суддів, судом першої інстанції було правильно проаналізовано долучені документи про надання правової допомоги та надано їм правову оцінку.
Враховуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи щодо витрат на професійну правничу допомогу у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з врахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, ступеня складності предмета спору, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг необхідно зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, проте необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача вказані витрати у розмірі 1000,00 грн, оскільки такий розмір буде відповідати принципу співмірності та розумності у спірних правовідносинах.
Доводи апеляційної скарги відповідача колегія суддів вважає частково підставними щодо визначення розміру судових витрат, проте щодо відсутності підстав для стягнення таких, колегія суддів вважає, що такі не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; разом з тим, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення у частині визначення суми стягнення судових витрат необхідно змінити, зменшивши розмір таких витрат.
Крім того, колегія суддів зазначає, що на адресу суду апеляційної інстанції 24 березня 2026 року надійшло клопотання ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на її користь витрат, які вона очікує понести з оплати професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції при розгляді справи №569/18602/25 у розмірі 5000 гривень.
Здійснюючи аналіз витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.
Так, зі змісту клопотання від 23 березня 2026 року вбачається, що позивачем на підтвердження понесення у суді апеляційної інстанції витрат на професійну правову допомогу у розмірі 5000,00 грн долучено копії таких документів: копію Договору про надання правничої допомоги від 20 березня 2026 року; копію Акту №3 приймання-передачі від 23 березня 2026 року; копію Рахунку №3 від 23 березня 2026 року.
Колегія суддів зазначає, що в акті приймання-передачі наданих послуг не містить вказівки та обґрунтування часу, витраченого адвокатом на надані послуги правової допомоги, тому заявлений до відшкодування за рахунок відповідача розмір витрат на правову допомогу в сумі 5000 грн не підтверджується належними доказами та є завищеним.
Крім того, вказана справа є справою незначної складності, а апеляційний розгляд здійснено у режимі відеоконференції, у цій категорії справ є значна кількість судової практики, тому складення відзиву не потребувало значних витрат часу для його складення, зусиль чи знань.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що з врахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, ступеня складності предмета спору, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг, необхідно зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача як ініціатора апеляційного розгляду вказані витрати у розмірі 1000,00 грн, оскільки такий розмір буде відповідати принципу співмірності та розумності у спірних правовідносинах.
Керуючись ст.139, 195, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Рівненської міської ради задовольнити частково.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 грудня 2025 року у справі №569/18602/25 змінити, виклавши абзац четвертий резолютивної частини у наступній редакції:
“Стягнути з Виконавчого комітету Рівненської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань (код ЄДРПОУ 04057758) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) понесені судові витрати по справі, а саме: сплачений судовий збір в розмірі 484,48 грн та витрати на правову правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн.”.
У решті рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 грудня 2025 року у справі №569/18602/25 залишити без змін.

Клопотання ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу за результатами апеляційного розгляду у справі №569/18602/25 задовольнити частково.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Рівненської міської ради (код ЄДРПОУ 04057758) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на професійну правничу допомогу за результатами апеляційного розгляду справи у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.
У задоволенні решти клопотання відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	А. Р. Курилець  	
Повне судове рішення складено 25 березня 2026 року.