Справа № 308/10410/24

П О С Т А Н О В А
Іменем України

26 лютого 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючої – судді Кожух О.А.,
суддів – Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.,
за участі секретаря – Плешинець З.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 вересня 2024 року (головуючий суддя Деметрадзе Т.Р.) у справі № 308/10410/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, 

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2024 року ТОВ «Кей-Колект» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат. 
Позовні вимоги мотивовано тим, що 20.11.2006 між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту (кредитний договір) № 11080662000, згідно умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 17000 швейцарських франків (CHF), а позичальник зобов`язався сплатити 8,9 % річних та повернути кредит у визначений строк.
Згідно з договором факторингу № 4 від 11.06.2012 ПАТ «УкрСибанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» свої права вимоги за кредитами, зокрема щодо кредитного договору №11080662000 від 20.11.2006, укладеного з ОСОБА_1 .
Взяті на себе зобов`язання позичальник належним чином не виконав, у зв`язку з чим ТОВ «Кей-Колект» раніше, у листопаді 2014 року, пред`являло позов до ОСОБА_1 , за результатом розгляду якого ухвалено рішення Ужгородського міськрайонного суду від 17.03.2015, яким позов ТОВ «Кей-Колект» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором №11080662000 від 20.11.2006 в сумі 213 724,04 грн., з яких 176 092,03 грн. – за кредитом та 37632,01 грн. – за відсотками.
Постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 22.08.2018 рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.03.2015 в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором та розподілу судових витрат змінено, викладено резолютивну частину рішення у наступній редакції: позов ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором №11080662000 від 20.11.2006 у розмірі 202 279,16 гривень, з яких 169 091,06 гривень – заборгованість за кредитом, 33 188,10 гривень – заборгованість за відсотками. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей-Колект» 1991,61 грн у відшкодування сплаченого судового збору.
Позивач зазначав, що вказане рішення суду не було виконано, зокрема станом на 23.02.2022, а грошове зобов`язання вважається простроченим.
У зв`язку з цим позивач вказував, що за період із 01.08.2017 по 23.02.2022 від суми заборгованості стягнутої рішенням суду (202 279,16 гривень) три відсотки річних становлять 27715,00 грн та інфляційні втрати 86385,22 грн, та додав до позовної заяви відповідні розрахунки заборгованості на підставі ст. 625 ЦК України. 
Посилаючись на дані обставини, встановлення карантину у зв`язку з чим законом продовжено строки визначені ст.ст. 257, 258 ЦК України, введення воєнного стану та звільнення від відповідальності позичальників за ст. 625 ЦК України із 24.02.2022, ТОВ «Кей-Колект» просило стягнути на свою користь із відповідача три відсотки річних у розмірі 27715,00 грн, інфляційні втрати в розмірі 86385,22 грн, а також судові витрати.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції 

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 вересня 2024 року позов ТОВ «Кей-Колект» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей-Колект» суму трьох процентів річних в розмірі 27 715 грн та суму нарахованих інфляційних втрат в розмірі 86 385,22 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей-Колект» судові витрати в розмірі 3028 гривень.

Короткий зміст вимог та доводи апеляційної скарги 

На це рішення подав апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «Кей-Колект» відмовити. Також просить скасувати виконавчий лист, виданий місцевим судом 17.12.2024 на виконання оскаржуваного рішення. 
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ОСОБА_1 30.04.2024 сплатив суму заборгованості за кредитним договором №11080662000 від 20.11.2006 у розмірі 202 279,16 гривень, котра стягнута постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 22.08.2018, що стверджується квитанцією від 30.04.2024;
на момент подання позовної заяви у червні 2024 року, заборгованість відповідачем була сплачена;
факт сплати заборгованості також констатовано в іншому рішенні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.12.2024 у справі № 308/13212/24, яким задоволено позов ОСОБА_1 до ТОВ «Кей Колект» про захист прав споживачів та про визнання іпотеки такою, що припинена, зняття заборони відчуження нерухомого майна, зобов`язання вчинити певні дії;
ТОВ «Кей-Колект» у позовній заяві вказало помилкову адресу проживання відповідача та його засоби зв`язку, у зв`язку з чим ОСОБА_1 не отримав копії позовної заяви, ухвали про відкриття провадження у справі, що позбавило його права подати відзив на позовну заяву;
ОСОБА_1 не отримував повісток про виклик до суду, не знав про існування даного судового провадження, справу розглянуто за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду;
той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності;
вказує, що позовна давність обмежується трьома роками, що передують зверненню до суду, заборгованість щодо трьох відсотків річних та інфляційних втрат позивачем нарахована із 01.08.2017, хоча позов подано у червні 2024 року;

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції та наслідки неявки 

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
В судове засідання апеляційного суду апелянт не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.160). Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Колегія суддів, відповідно до ч. 2 ст 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності апелянта. 
Заслухавши суддю-доповідача, позицію представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення 

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України розгляд справи судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення. 
У даній справі суд першої інстанції в ухвалі про відкриття провадження вирішив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та за їх обов`язкової участі у судовому засіданні. Судове засідання було призначено на 17.07.2024 о 13.30 год (а.с.51). 
Матеріали справи не містять відомостей про належне повідомлення відповідача ОСОБА_1 про розгляд справи – ні про судове засідання призначене на 17.07.2024, ні про судове засідання, призначене на 25.09.2024 (в якому ухвалено рішення суду) відповідно до вимог статті 128 ЦПК України. У матеріалах справи відсутні дані, що відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження у справі із зазначенням дати судового засідання 17.07.2024 (у матеріалах справи міститься лише супровідний лист про направлення відповідачу копії ухвали про відкриття провадження у справі), після якого наявна лише Довідка, складена секретарем судового засідання, що фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу о 09.20 год 25.09.2024 не здійснювалось у зв`язку з неявкою сторін (а.с.53). 
Тлумачення частини першої статті 8, частини другої статті 211, пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що: обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однієї з основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу; невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства; розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (див. постанову Верховного Суду від 10.04.2024 у справі N 202/4557/22).
Таким чином, суд першої інстанції розглянув справу у судовому засіданні, призначеному на 25.09.2024, за відсутності відповідача ОСОБА_1 , належним чином не повідомленого про місце, дату та час судового засідання.
Оскільки скаржник посилався на порушення судом першої інстанції норм цивільного процесуального права внаслідок неповідомлення його про судове засідання, тому наявні обов`язкові підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
Крім того, та обставина, що відповідач не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції, що узгоджується з висновками у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.10.2023 у справі № 756/8056/19.
Наведене свідчить про наявність виняткового випадку неможливості подання доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від скаржника, тому відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України, є підстави прийняття й дослідження апеляційним судом нових доказів доданих до апеляційної скарги, які не було подано до суду першої інстанції з поважних причин.

Фактичні обставини та застосовані норми права

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 20.11.2006 між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту (кредитний договір) № 11080662000, згідно умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 17000 швейцарських франків (CHF), а позичальник зобов`язався сплатити 8,9 % річних та повернути кредит у визначений строк.
Згідно з договором факторингу № 4 від 11.06.2012 ПАТ «УкрСибанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» свої права вимоги за кредитами, зокрема щодо кредитного договору №11080662000 від 20.11.2006, укладеного з ОСОБА_1 .
Взяті на себе зобов`язання позичальник належним чином не виконав, у зв`язку з чим ТОВ «Кей-Колект» раніше, у листопаді 2014 року, пред`являло позов до ОСОБА_1 , за результатом розгляду якого ухвалено рішення Ужгородського міськрайонного суду від 17.03.2015, яким позов ТОВ «Кей-Колект» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором №11080662000 від 20.11.2006 в сумі 213 724,04 грн., з яких 176 092,03 грн. – за кредитом та 37632,01 грн. – за відсотками.
Постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 22.08.2018 рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.03.2015 в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором та розподілу судових витрат змінено, викладено резолютивну частину рішення у наступній редакції: позов ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором №11080662000 від 20.11.2006 у розмірі 202 279,16 гривень, з яких 169 091,06 гривень – заборгованість за кредитом, 33 188,10 гривень – заборгованість за відсотками. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей-Колект» 1991,61 грн у відшкодування сплаченого судового збору.
У ч.5 ст.11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.
Згідно із ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року в справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 19.06.2019 № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19), від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) викладено висновки щодо застосування положень ст. 625 ЦК України. Вказано, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань. Грошові зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц зробила висновок, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
Аналіз зазначених норм, дає підстави дійти висновку про те, що на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання у зв`язку із стягненням заборгованості за договором, невиконання якого зумовлює застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України.
Позивач посилався на те, що вказане рішення суду не було виконано, зокрема станом на 23.02.2022, а грошове зобов`язання вважається простроченим.
У зв`язку з цим, відповідно до ст. 625 ЦК України, позивач нарахував за період із 01.08.2017 по 23.02.2022 від суми заборгованості, стягнутої рішенням суду (у розмірі 202279,16 гривень) три відсотки річних у розмірі 27715,00 грн та інфляційні втрати в сумі 86385,22 грн, додавши до позовної заяви відповідні розрахунки заборгованості. 
У матеріалах справи відсутні докази щодо належного виконання боржником цього рішення суду, зокрема станом на 23.02.2022, а відтак грошове зобов`язання вважається простроченим.
Оскільки заборгованість відповідачем не погашена, позивачем за період прострочення виконання рішення суду нараховано заборгованість на підставі ст.625 ЦК України. 
Доводи скаржника про те, що він 30.04.2024 сплатив суму заборгованості за кредитним договором №11080662000 від 20.11.2006 у розмірі 202 279,16 гривень, котра стягнута постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 22.08.2018, що стверджується квитанцією від 30.04.2024 (а.с. 124) – не спростовують наявність факту прострочення зобов`язання у період із 01.08.2017 до 23.02.2022, а навпаки підтверджують існування допущеного боржником прострочення виконання грошового зобов`язання.

Щодо спливу позовної давності 

Як зазначалось вище, позивачем здійснено нарахування відповідно до ст 625 ЦК України за період з 01.08.2017 до 23.02.2022.
У апеляційній скарзі відповідач вказував про пропуск позивачем позовної давності, яка обмежується трьома роками, що передують зверненню до суду. 
Такі доводи колегія суддів відхиляє з огляду на таке. 
Висновки щодо застосування строків позовної давності у період дії карантину та воєнного стану викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду в постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22) та від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24 (провадження № 12-19гс25).
Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
За приписами статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 Цивільного кодексуУкраїни).
Аналіз змісту статей 256, 257 та 261 Цивільного кодексу України в їх сукупності і взаємозв`язку дозволяє зробити висновок, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.
За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду.
Законодавство можевизначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263 та 264 Цивільного кодексу України.
Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX.
Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.
Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року.
Пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено Законом України від 14 травня 2025 року № 4434-IX, який набрав чинності 04 вересня 2025 року.
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку було зупинено до 04 вересня 2-25 року. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24 зазначила, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану.
Як зазначалось вище, положення щодо зупинення перебігу позовної давності діяло до 04.09.2025.
Отже, оскільки в цій справі станом на 02 квітня 2020 року позовна давність щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних не спливла, тому звернення до суду з позовними вимогами про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, нарахованих за період з 01 серпня 2017 року по 23.02.2022 у червні 2024 року, тобто без обмеження останніми трьома роками, що передували подачі позову, є обґрунтованим. 
Отже, доводи відповідача про безпідставність нарахування позивачем інфляційних втрат та трьох процентів річних протягом зазначеного періоду не заслуговують на увагу. 
Судовою колегією перевірено правильність розрахунку позивача та встановлено обґрунтованість нарахованих позивачем сум, у зв`язку з чим за період із 01.08.2017 по 23.02.2022 заборгованість відповідно до ст. 625 ЦК Україна за порушення грошового зобов`язання складає 114 100,22 гривень, з яких: 27 715,00 гривень – сума трьох відсотків річних, 86 385,22 гривень – сума інфляційних втрат.

Висновки апеляційного суду

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» є обгрунтованими та підлягають задоволенню. В той же час, у даній справі внаслідок порушень норм процесуального права (оскільки справу розглянуто судом першої інстанції за відсутності ОСОБА_1 , не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду), відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, наявні обов`язкові підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
Керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1, п. 3 ч. 3 ст. 376, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 вересня 2024 року – скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних витрат – задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , фактична адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (01103, м. Київ, вул. Менделєєва, 12, офіс 94/1, код ЄДРПОУ: 37825968) заборгованість за порушення грошового зобов`язання у розмірі 114 100,22 гривень, з яких: 27 715,00 гривень – сума трьох відсотків річних, 86 385,22 гривень – сума інфляційних втрат. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» 3028 гривень судового збору, сплаченого в суді першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 27 лютого 2026 року.

Головуюча:   

Судді: