Справа № 308/2835/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 березня 2026 року        місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді – Бенца К.К.,
при секретарі судового засідання - Майор Ю.В.
за участі:
представника позивача – Свида О.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 поданого в особі уповноваженого представника Свида О.Г. до Департаменту патрульної поліції в особі управління патрульної поліції в Закарпатській області про скасування постанови серії ЕНА №6669185 від 15.02.2026 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,- 
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 в особі уповноваженого представника Свида О.Г. звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції в особі управління патрульної поліції в Закарпатській області про скасування постанови серії ЕНА №6669185 від 15.02.2026 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення.
Мотивуючи позовні вимоги вказує на те, що 15.02.2026 року поліцейським УПП в Закарпатській області відносно ОСОБА_1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6669185, якою позивача визнано винною у вчиненні правопорушення передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.
У зазначеній постанові вказано, що позивач ОСОБА_1 15.02.2026 року о 01 год. 57 хв. в м. Ужгород по пл. Б.Хмельницького, 2, керуючи транспортним засобом марки «Mini Cooper» д.н.з. НОМЕР_1 , не подала сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, чим порушила п. 9.2.б ПДР України у зв`язку з чим відносно неї була винесена постанова про адміністративне правопорушення серії ЕНА №6669185 від 15.02.2026 року якою притягнуто її до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КпАП України з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510,00 гривень за порушення п.9.2 «б» ПДР України.
Представник позивача вважає, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вказане порушення є незаконною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.
Зазначає, що ОСОБА_1 було зупинено працівником поліції та пред?явлено їй порушення ПДР без надання їй жодного підтверджуючого факту про те, що нею таке правопорушення дійсно вчинено. Працівниками поліції не було надано жодного доказу щодо того, що дійсно водій вчинив таке правопорушення. У випадку вчинення водієм адміністративного правопорушення працівник поліції зобов?язаний надати докази водію, повинен зазначити що той має право на правову допомогу. Однак всіх цих дій вчинено не було, що робить зупинку ТЗ незаконною.
Вважає, що висновки інспектора мають оціночний характер і не підтверджені жодним об?єктивним доказом, що суперечить вимогам ст. 251 КУпАП.
Також звертає увагу на те, що працівники поліції не роз?яснили ОСОБА_1 права, що надані їй Законом та враховуючи те, що водій не знала як поводитись в даній ситуації, але не погоджувалася зі складеними документами працівники поліції просто цинічно склали постанову, порушуючи всі норми та правила щодо її складання.
Вважає, що працівники поліції не дали водію роз?яснень щодо того, що вона має право звернутись за правовою допомогою та не роз?яснили їй права, що містяться в ст. 268 КУпАП.
Позивач та його представник з винесенням постанови не згідні, вважають, оскаржувану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Вважає, що інспектор притягнув позивача до відповідальності не маючи на те підстав. Позивач вказує, що постанова винесена з порушенням законодавства. Представник позивача вказує , що жодного правопорушення позивач не вчиняла і її безпідставно було зупинено поліцейським .
Позивач вказує на те, що постанова не містить і до неї не додано, жодних доказів у розумінні ст. 251 КУпАП щодо винуватості позивача в учиненні адміністративного правопорушення, а тому рішення поліцейського про винуватість позивача у порушенні правил дорожнього руху і накладення на неї адміністративного стягнення грунтується виключно на його власних надуманих судженнях та припущеннях.
На підставі вищенаведеного позивач вважає, що оскарженою постановою порушено права, свободи та законні інтереси позивача, оскільки ОСОБА_1 незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності та безпідставно накладено адміністративне стягнення.
З посиланням на викладене представник позивача просить суд скасувати постанову поліцейського Управління патрульної поліції в Закарпатській області серії ЕНА N? 6669185 від 15.02.2026 року як незаконну, якою ОСОБА_1 було притягнут о до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Стягнути з Відповідача на користь позивача - ОСОБА_1 понесені позивачем всі судові витрати.
06.03.2026 року представник відповідача подав до суду відзив на адміністративний позов про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у якому зазначив , що вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Вказує на те, що 15.02.2026 року під час несення служби працівниками управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції в місті Ужгороді на пл. Б.Хмельницького, 2 було виявлено порушення правил дорожнього руху, а саме, водій транспортного засобу «MINI COOPER» з державним номерним знаком НОМЕР_2 , перед перестроюванням в іншу смугу, не ввімкнула відповідний світловий покажчик повороту, порушивши п. 9.2 «б» ПР України.
Вказує, що на підставі ст. 35 ЗУ "Про Національну поліцію" транспортний засіб було зупинено Інспектор підійшов до водія, яким виявилася ОСОБА_1 , належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину, підставу зупинки та перевірки документів, попросив пред?явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 ПДР України.
Зазначає, що встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 9.2 «б» ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо водія. Після чого водію було роз?яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (підтверджується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського та підписом в п. 8 постанови про адміністративне правопорушення серії ЕНА N? 6669185 від 15.02.2026).
Представник зазначає, що в ході розгляду справи всі усні доводи Позивача були взяті до уваги про розгляді справи про адміністративне правопорушення, письмових пояснень чи клопотань позивач не надавав.
Інспектор виніс постанову за ч. 2 ст. 122 КУпАП та наклав стягнення на правопорушника в розмірі 510 грн., відповідно до санкції статті.
Представник вказує, що згідно з відеозаписом із відеореєстратора службового транспортного засобу (часовий проміжок 01:57:00-01:57:02), зафіксовано, що позивач, керуючи транспортним засобом на перехресті з круговим рухом у місті Ужгороді на площі Б. Хмельницького, здійснила перестроювання з лівої смуги руху в праву без попереднього увімкнення світлового покажчика правого повороту.
Відповідно до пункту 2.3 підпункту «б» Правил дорожнього руху України водій зобов?язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, своєчасно реагувати на її зміну та не відволікатися від керування транспортним засобом.
Згідно з пунктом 9.2 «б» ПДР України водій зобов?язаний подавати сигнали світловими покажчиками повороту перед перестроюванням, поворотом або розворотом.
Згідно з пунктом 9.4 ПДР України подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху, але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру.
Вказує, що таким чином, зафіксовані на відеозаписі обставини свідчать про те, що позивач перед початком маневру перестроювання не подала обов`язкового попереджувального сигналу світловим покажчиком правого повороту, чим порушила вимоги пунктів 9.2 «» та 9.4 Правил дорожнього руху України, а також не забезпечила належної у важності та контролю за дорожньою обстановкою, як це передбачено пунктом 2.3 «б» ПДР України.
3 огляду на викладене, вважає, що дії позивача містять ознаки адміністративного правопорушення, а винесена постанова є обгрунтованою та такою, що відповідає вимогам чинного законодавства.
Вказує, що згідно аналізу долучених відеозаписів вбачається, що Поліцейський представився, попередив про ведення відеофіксації, роз?яснив причину зупинки (фрагменти відеозаписів N? 470077 та N? 470095 - 01:58:48-01:59:26), ним було роз?яснено права згідно ст. ст. 268, 289 КУпАП (Фрагмент відеозапису N?470095-02:06:49; вбачається, що позивач повідомляє, що телефонує адвокату та очікує на нього (фрагмент відеозапису N? 470077 - 02:21:27 - 02:21:40); поліцейським надано можливість надати письмові пояснення фрагмент відеозапису N? 470095 - 02:09:36).
З посиланням на викладене відповідач просить суд відмовити Позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Позиція сторін по справі:
Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, з підстав зазначених у позовній заяві. Надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Зокрема зазначив, що позивач ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом не здійснювала перестроювання, вона керувалася дорожньою розміткою на дорозі і рухалась виключно траєкторією дороги , при цьому подала правий сигнал світловим покажчиком повороту. Вважає, що правопорушення позивач не вчиняла. З посиланням на викладене, просив суд позовні вимоги задовольнити та скасувати постанову серії ЕНА №6669185 від 15.02.2026 року.
Представник відповідача Департаменту патрульної поліції у призначене судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надіслав до суду відзив. 
В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:
24.02.2026 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду відкрито провадження по справі №308/2835/26 та призначено справу до розгляду.
У даній справі заходи забезпечення доказів та забезпечення позову судом не застосовувалися. 
Провадження у справі ухвалою суду не зупинялося, а тому не було підстав для його поновлення. 
Заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов наступного висновку.
Так, спір між сторонами виник з приводу притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення. 
Згідно ч. 2 ст. 9, ч. 2 ст. 77 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.
Спірні правовідносини регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі- КУпАП), ЗакономУкраїни «Про Національну поліцію», Правилами дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР) та ст.286 КАС України. 
Згідно з п.8 ч.1 ст.23 Закону України Про Національну поліцію, поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 частини 1 статті 23 цього Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно – правових актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість прийнятої постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.
Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності з прийняттям постанови про адміністративне правопорушення з визнанням його вини у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення стягнення.
У відповідності до ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Як встановлено судом, 15.02.2026 року інспектором взводу 1 роти 2 батальйону УПП в Закарпатській області Цигак В.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руку, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6669185 від 15.02.2026 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення 15.02.2026 р. адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 гривень, а саме за порушення вимог п.9.2.б ПДР України.
Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин) порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, -  тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст.222 цього Кодексу, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за ч.2 ст.122КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до ч.3 ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених ст.258 цього кодексу.
Згідно з ч.2 та ч.4 ст.258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
У випадках, передбачених ч.1 та ч.2 цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 КУпАП.
Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу,крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбаченихстаттею 132-2 цього Кодексу, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Отже, оскільки справа про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, належить до компетенції органів Національної поліції України, то у відповідності до ч. 2 ст. 258 КУпАП уповноважені посадові особи, які діють від імені органів Національної поліції, не складають протокол про адміністративне правопорушення, а на місці вчинення правопорушення виноситься постанова про адміністративне правопорушення або залишається відповідне повідомлення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Ст.258 КУпАП містить вичерпний перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.
Відповідно до п.10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Так, відповідно до ст. 288 КУпАП, перевірка законності та обґрунтованості постанови по справі про адміністративне правопорушення судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.
Суд , здійснивши перевірку рішення суб`єкта владних повноважень щодо відповідності критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Зазначена норма встановлює обовязок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності. Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечує, відповідач зобовязаний подати докази на спростування таких заперечень. Позивач заперечує факт порушення ним ПДР.
У відповідності до положення ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням визнається протиправна, вина (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (стаття 23 КпАП).
В силу ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. 
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
При прийнятті постанови про накладення адміністративного стягнення за правилами ст.252 КУпАП визначено обовязок відповідача провести оцінку наявним доказам, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Отже, з наведених норм вбачається, що правовою підставою для притягнення особи до адміністра-тивної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.
Відповідно до ч.4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Відповідно до п. 1,2 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режи-мі» затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 р., - розглянувши справу про адміністративне пра-вопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.
Згідно з статтею 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, яка повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адмінстягнення у вигляді штрафу.
Відповідно до статей 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Досліджуючи зміст постанови серії ЕНА №6669185 від 15.02.2026 року, судом встановлено, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 15.02.2026 року о 01 год. 57 хв. в м. Ужгород по пл. Б.Хмельницького, 2, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «Mini Cooper» д.н.з. НОМЕР_1 , не подала сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, чим порушила п. 9.2.б ПДР України з накладенням адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510,00 гривень.
Відповідачем до відзиву долучено рапорт працівника поліції.
Згідно з рапортом від 15.02.2026 року інспектор взводу 1 роти 2 батальйону УПП в Закарпатській області Цигак В.В. зазначає, що під час винесення постанови серії ЕНА №6669185 нею було допущено описку у фабулі та просить вважати вірним фабулу «водій керуючи транспортним засобом при перестроюванні не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку».
Разом з відзивом, відповідачем надано відеозапис подій, що міститься на диску, наданому суду у встановленому законом порядку, який було оглянуто в судовому засіданні за участі сторін.
Під час розгляду справи представником позивача заперечувався факт порушення позивачем ПДР.
Під час розгляду справи представник позивача зазначав, що позивач керуючи автомобілем та рухаючись автомобільною дорогою керувалась дорожньою розміткою та траєкторією дороги. Оскільки смуга по якій рухалась позивач закінчувалась, вона продовжила рух по тій смузі , яка була паралельною її смузі руху.
Водночас, з долученого відеозапису з відеореєстратора службового транспортного засобу працівників поліції , який було відтворено в судовому засіданні за участі сторін, видно рух транспортного засобу марки «Mini Cooper» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням позивача, яка рухається по дорозі та перед в`їздом на круговий рух вмикає правий покажчик повороту. Рухаючись своєю крайньою правою смугою руху з увімкненим правим покажчиком повороту ОСОБА_1 здійснює зміну смуги руху (перестроювання) з правої смуги руху на ліву смугу без ввімкнення лівого світлового покажчика повороту.
З відтвореного відеозапису з відеореєстратора службового транспортного засобу працівників поліції, вбачається, що згідно дорожньої розмітки, смуга руху по якій рухалась позивач закінчувалась, що в свою чергу свідчило про необхідність зміни смуги руху (здійснення перестроювання з однієї смуги руху в іншу, у зв`зку з закінченням смуги руху по якій вона рухається.
Згідно п. 9.2 (б) ПДР України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: перед перестроюванням, поворотом або розворотом.
Отже, з наведеного вбачається, що позивачка, керуючи транспортним засобом при перестроюванні з крайньої правої смуги руху в ліву смугу руху не подала сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку.
З огляду на викладене, суд не бере до уваги доводи представника позивача про те, що позивач рухаючись автомобільною дорогою керувалась дорожньою розміткою та не вчиняла адміністративне правопорушення, вказане спростовується матеріалами справи.
Оглянутим у судовому засіданні відеозаписом відеореєстратора службового транспортного засобу працівників поліції підтверджуються вказані обставини, зокрема факт поррушення позивачем ПДР.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачем порушено вимоги п. 9.2 б ПДР, а саме: порушення подачі попереджувальних сигналів перед перестроюванням, а саме позивачка не подала світловий покажчик повороту ліворуч.
Суд враховує, що на підтвердження порушення позивачем правил ПДР України та правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності та винесення спірної постанови серії ЕНА №6669185 від 15.02.2026 року за адміністративне правопорушення у керуванні транспортним засобом з порушенням вимог виконання попереджувальних сигналів відповідач надав відеоматеріали з нагрудної камери поліцейського, з огляду яких прослідковується і судом встановлено, що позивач керуючи автомобілем марки «Mini Cooper» д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався по площі Б. Хмельницокого в місті Ужгороді не подала сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при перестроюванні (зміні смуги руху), подала відповідний покажчик повороту (правий), однак коли змінювала напрямок, змінюючи смугу свого руху, не подала відповідний покажчик повороту (лівий).
Отже, наявні у матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеним факт порушення з боку позивача пункту 9.2«б» Правил дорожнього руху та відповідно, вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, чим спростовуються відповідні доводи представника позивача.
Суд вважає доведеними відповідачем обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення, фабула якого зазначена в оскарженій постанові про накладення адміністративного стягнення. Вказані обставини підтверджені наданими суду відповідачем відеозаписами події.
Отже, встановлені у справі фактичні обставини і наведене правове регулювання досліджуваних правовідносин вказують на відсутність підстав для скасування спірної постанови ЕНА №6669185 від 15.02.2026 про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 510,00 гривень.
Також суд враховує, що відеозаписи з нагрудного відеореєстратора поліцейського та з відеореєстратора службового транспортного засобу працівників поліції подані відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, вважаються належними доказами у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова серії ЕНА №6669185 від 15.02.2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у п.7 містить посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено дану фіксацію правопорушення. 
З огляду на наведене суд приходить до висновку, що постанова серії ЕНА №6669185 від 15.02.2026 року винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення, з дотриманням правил чинного законодавства, на підставі наявних доказів про адміністративне правопорушення, на основі яких було встановлено винність ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та немає підстав для скасування відповідної постанови, оскільки доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставини, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи не надано.
Таким чином, суд вважає, що постанова по справі про адміністративне правопорушення в даному випадку винесена у межах повноважень Відповідача в порядок та спосіб визначений КУпАП із дотриманням встановленої процедури та з урахуванням усіх обставин у справі, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Отже, посилання представника позивача про незаконність і необґрунтованість постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.
Щодо доводів представника позивача про те, що в порушення законодавчих положень відповідачем не проведено належної процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 268 КУпАП, а саме те, що поліцейськими не було роз`яснено права позивача, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, подавати заяви; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, а також про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-9 цього Кодексу.
З матеріалів відеозаписів, долучених до відзиву на позовну заяву, вбачається, що поліцейським у відповідності до ст. 268 КУпАП було роз`яснено ОСОБА_1 її права та окрім того встановлено, що: Поліцейський представився, попередив про ведення відеофіксації, роз?яснив причину зупинки (фрагменти відеозаписів N? 470077 та N? 470095 - 01:58:48-01:59:26), ним було роз?яснено права згідно ст. ст. 268, 289 КУпАП (Фрагмент відеозапису N?470095-02:06:49; поліцейським надано можливість надати письмові пояснення фрагмент відеозапису N? 470095 - 02:09:36) та з фрагменту відеозапису N? 470077 - 02:21:27 - 02:21:40 вбачається, що позивач повідомляє, що телефонує адвокату та очікує на нього, а відтак доводи представника позивача спростовуються належними та допустимими доказами, які досліджені в ході судового розгляду справи.
З огляду на викладене, відповідачем доведено правомірність складання спірної постанови.
З огляду на наведене, суд не бере до уваги доводи представника позивача про те, що поліцейським не надано доказів, які можуть свідчити про вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Таким чином, вивченням матеріалів справи, у тому числі наданого відеозапису, не встановлено порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, стосовно ОСОБА_1 .
Таким чином, суд вважає, що постанова по справі про адміністративне правопорушення в даному випадку винесена у межах повноважень Відповідача в порядок та спосіб визначений КУпАП із дотриманням встановленої процедури та з урахуванням усіх обставин у справі, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Отже, посилання позивача та його представника про незаконність і необґрунтованість постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Визначений цією правовою нормою обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про те, що матеріалами справи підтверджується факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а наведені позивачем у своєму адміністративному позові обставини про відсутність вчинення адміністративного правопорушення не знайшли свого підтвердження матеріалами справи, через що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, відтак задоволенню не підлягають. 
Повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначені ст. 286 КАС України.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Відповідно до ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Оскільки в позові відмовлено, підстав для присудження на користь позивача з відповідача судових витрат суд не вбачає.
На підставі ст. ст. 6-14, 25, 32, 77, 205, 241, 243 - 246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 33, ч.2 ст. 122, ст.ст. 247, 251, 258, 268, 280, 283, 284 КУпАП, суд, -
ухвалив:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 поданого в особі уповноваженого представника Свида О.Г. до Департаменту патрульної поліції в особі управління патрульної поліції в Закарпатській області про скасування постанови серії ЕНА №6669185 від 15.02.2026 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення- відмовити. 
Відповідно ч.2 ст.271 КАС України копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.
Рішення може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ч. 4 ст. 286 КАС України у десятиденний строк із дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 );
Відповідач: Департамент патрульної поліції (код ЄДРПОУ 40108646, місце знаходження : 03048, м. Київ, вул. Ф.Ереста,3) 
Дата складання повного тексту рішення – 16.03.2026 року.
Суддя Ужгородського 
міськрайонного суду К.К. Бенца