Красилівський районний суд Хмельницької області    

Справа № 677/361/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.03.2026        м.Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді Васільєва С.В., за участі секретаря судового засідання Шимкової Т.М.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 а до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними та скасування постанов про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача
Представник позивача адвокат Ковальчук Ірина Миколаївна звернулася до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24.10.2025 року №18120 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.210-1 КУпАП та закрити провадження в цій справі..
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що:
1.Позивач вже сплатив штраф за дане правопорушення. 15.10.2025 позивач подав заяву про визнання правопорушення. Заява була прийнята і позивач сплатив 8500,00 грн штрафу.
2.Відповідачем порушено строки притягнення до адміністративної відповідальності. Частиною 7 ст. 38 КУпАП імперативно визначено, що адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
Як вбачається з постанови №18120, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за не прибуття 12.12.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_3 у визначений в повістці строк.
Із наведеного слідує, що граничною датою накладення на позивача адміністративного стягнення за ознаками вчинення ним адміністративного правопорушення, у даному конкретному випадку, є 13.03.2025 року, оскільки посадовим особам відповідача станом на 13.12.2025 достовірно було відомо, що позивач не з`явився за повісткою, яка його зобов`язувала здійснити дані заходи 12.12.2024.
Однак, протокол №1478 про адміністративне правопорушення щодо позивача за ч. 3 статті 210-1 КУпАП був складений посадовою особою відповідача лише 12.10.2025.

ІІ. Процесуальні дії у справі, стислий виклад заперечень відповідача
Ухвалою суду від 05.03.2026 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 
Витребувано копії матеріалів, які стали підставою для винесення постанови від 24.10.2025 року №18120 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.210-1 КУпАП.
Також ухвалою від 05.03.2026 зупинено стягнення на підставі постанови №18120 від 24.10.2025, яка перебуває на примусовому виконанні у Хмельницькому відділі державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України відповідно до відкритого виконавчого провадження №80364524, до набрання законної сили судовим рішенням у справі №677/361/26.
Представник позивача надіслала до суду заяву про розгляд справи у письмовому провадженні.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився; вдзиву на позовну заяву до суду не надходило. Витребувані докази були подані.

IІІ. Фактичні обставини, встановлені судом
24.10.2025 т.в.о начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковник ОСОБА_2 виніс постанову №18120, якою накладено на позивача штраф у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.
У вказаній постанові зазначено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №1478 від 12.10.2025, про те, що 12.10.2025 о 17 год. 55 хв., в приміщенні обласного збірного пункту ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою АДРЕСА_1 , встановлено, що громадянин(ка) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував(ла) у розшуку, у зв`язку із тим, що не прибув 12.12.2024 на 09-00 год. до ІНФОРМАЦІЯ_3 по повістці №1503559 направленій Укрпоштою, яку не отримав(ла), повістка повернулася, що підтверджується відомостями про повістку, причин неявки не повідомив(ла), порушив(ла) вимоги абзацу 3 пункту 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абзацу 2 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», підпункт 2 пункту 1 додатку 2 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» визначених Постановою КМУ №1487 від 30 грудня 2022 року «Про затвердження порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», чим вчинив(ла) адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП під час дії особливого періоду. 
У протоколі позивач зазначив, що він не отримував повістки. 
15.10.2025 позивач подав заяву про визнання правопорушення у РЕЗЕРВ+.
У подальшому у додатку «Резерв+» з`явилась інформація про винесення постанови №R127714 від 15.10.2025 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210 КУпАП (причина: не прибули за повісткою до ТЦК) у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн. Онлайн можна було сплатити зі знижкою 50% в розмірі: 8500 грн.
Позивач, погодившись із накладеним стягненням, сплатив половину суми штрафу в розмірі 8500,00 грн, що дало можливість йому не сплачувати іншу частину штрафу.
Обставини наявності вказаної постанови та сплати штрафу згідно такої постанови у розмірі 8500 грн. підтверджуються наданими позивачем доказами (відомостями додатку «Резерв+» із зазначенням про заяву, постанову про накладення штрафу та оплату по такій постанові; та квитанцією банківської установи).
З урахуванням наведеного, предметом даного позову є обґрунтованість подвійного притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчиненого в особливий період.

ІV. Оцінка суду
Частина 1 ст.210-1 КУпАП, передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію
Відповідно до ч.3 ст.210-1 КУпАП, вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статтею 235 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Суд встановив, що оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу за неявку за повісткою.
Разом з тим, суд зазначає, що згідно з ч.9 ст.279-9 КУПАП (враховуючи зміни згідно Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення механізмів притягнення осіб до адміністративної відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 13 березня 2025 року № 4316-IX, який набрав чинності 17.04.2025) у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, але не пізніше дня розгляду справи про таке адміністративне правопорушення, особа може звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України, в якому вона перебуває на обліку, із заявою, в якій особа зазначає, що не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності. Зазначена заява подається особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, особисто в письмовій формі або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста.
Керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки, начальник Служби мобілізації та територіальної оборони, регіонального органу Служби безпеки України, посадова особа уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України протягом трьох днів після отримання такої заяви зобов`язані перевірити викладені у ній фактичні дані про визнання особою правопорушення та надання нею згоди на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності і з дотриманням вимог статей 247, 280, 283 цього Кодексу винести постанову по справі, у тому числі без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
У постанові про накладення адміністративного стягнення керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки, начальник Служби мобілізації та територіальної оборони, регіонального органу Служби безпеки України, посадова особа уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України визначають розмір штрафу на рівні мінімального розміру штрафу, передбаченого санкцією статті (частиною статті) цього Кодексу за вчинення такого правопорушення.
У разі якщо особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, подала зазначену у цій статті заяву через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, копія постанови по справі може бути направлена їй засобами електронного зв`язку на адресу електронної пошти, зазначену в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, або в її електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста".
Відповідно до ч.4 ст.283 КУПАП постанова по справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, у випадках, якщо особа не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити також відомості про дату, спосіб надходження та зміст заяви від особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Крім того, у постанові про накладення адміністративного стягнення мають міститися інформація про порядок виконання адміністративного стягнення, у тому числі реквізити для сплати штрафу, та відомості про те, що постанова вважатиметься виконаною у разі сплати протягом десяти календарних днів з дня набрання такою постановою законної сили не менше ніж 50 відсотків розміру штрафу.
Згідно зі ст.300-3 КУПАП у разі якщо постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення, передбачене статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, винесена в порядку, передбаченому статтею 279-9 цього Кодексу, та особа протягом десяти календарних днів з дня набрання такою постановою законної сили сплатила не менше ніж 50 відсотків розміру штрафу за постановою про накладення адміністративного стягнення, така постанова вважається виконаною.
Таким чином, можливість добровільної сплати 50 відсотків адміністративного штрафу за правопорушення, передбачена статтею 210-1 КУпАП, запроваджена законодавчими змінами до Кодексу України про адміністративні правопорушення, спрямованими на цифровізацію процедур притягнення до відповідальності та спрощення виконання адміністративних стягнень.
Відповідні зміни передбачають, що у разі добровільного визнання факту правопорушення та сплати штрафу у зменшеному розмірі, адміністративне стягнення вважається виконаним у повному обсязі, а подальше провадження щодо такої особи не здійснюється.
При цьому закон не ставить реалізацію права на сплату 50 відсотків штрафу у залежність від технічного способу формування або відображення постанови в інформаційних системах, а визначальним є факт надходження коштів до бюджету та їх ідентифікація як сплати адміністративного штрафу.
Як слідує з матеріалів справи, позивач скористався передбаченим законом правом на добровільну сплату штрафу у розмірі 50 відсотків від мінімальної санкції, що підтверджується скріншотами додатку «Резерв+».
Отже, вказані обставини мали місце до дня розгляду справи про таке адміністративне правопорушення. Проте після цього винесено оскаржувану постанову.
Ненадання електронних постанов або відсутність інформації в електронній системі не може нівелювати юридичне значення факту добровільної сплати штрафу, прямо передбаченого законом.
Відсутність або неналежне відображення інформації в державній електронній системі не може створювати негативні правові наслідки для особи, яка добросовісно виконала свій обов`язок зі сплати штрафу.
Інше тлумачення фактично покладало б на особу відповідальність за організаційні або технічні недоліки функціонування державних інформаційних систем, що суперечить принципам правової визначеності, належного врядування та положенням статті 19 Конституції України.
За таких обставин суд доходить висновку, що реалізація позивачем права на добровільну онлайн-сплату 50 відсотків штрафу за сформованою електронною постановою узгоджується з нормами законодавства, а винесення у подальшому (через 8 днів) паперової постанови з іншими реквізитами (номер та дата) про накладення адміністративного стягнення за те ж саме порушення не ґрунтується на вимогах закону.
Так, відповідно до положень статей 307, 308 КУпАП, сплата адміністративного штрафу у встановлений законом строк є належним виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення та припиняє правовідносини щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Таким чином, винесення паперової постанови про накладення штрафу після фактичної сплати адміністративного стягнення свідчить про повторне реагування державного органу на одну й ту саму подію та порушує принцип правової визначеності, а також суперечить положенням статті 61 Конституції України, якою заборонено двічі притягати особу до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Крім цього, згідно з ч.9 статті 38 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
Отже, строк накладення адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 210-1 КУпАП становить три місяці з дня його виявлення.
Днем виявлення правопорушення слід вважати день, коли уповноважений орган отримав будь-які відомості про можливе вчинення адміністративного правопорушення.
Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
Встановлені судом обставини свідчать про те, що перебіг тримісячного строку, протягом якого на позивача могло би бути накладене адміністративне стягнення, має обчислюватися не пізніше 13.12.2024 - оскільки посадовим особам відповідача станом на 13.12.2024 достовірно було відомо, що позивач не з`явився за повісткою, яка його зобов`язувала з`явитись 12.12.2024.
Таким чином, строк притягнення до адміністративної відповідальності у даній справі (за спірним порушенням) сплив 13.03.2025. 
Згідно оскаржуваної постанови, адміністративне стягнення накладено 24.10.2025, тобто поза межами тримісячного строку, передбаченого частиною 9 статті 38 КУпАП.
Недоведеність дотримання спеціального строку притягнення до адміністративної відповідальності, встановленого ст.38 КУпАП, також є самостійною підставою для скасування постанови.
Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
За таких обставин суд доходить висновку, що оскаржувана постанова територіального центру комплектування та соціальної підтримки про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є протиправною, винесена без урахування факту виконання адміністративного стягнення, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення — закриттю.

V. Розподіл судових витрат
За приписами ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті, відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Представник позивача у позовній заяві просить про відшкодування судових витрат на правничу допомогу у розмірі 7000 грн., надавши на підтвердження вказаної суми договір про надання правової допомоги, детальний опис витрат адвоката за надану правову допомогу до договору про надання правової допомоги, квитанцію на суму 7000 грн..
При цьому, враховуючи надані позивачем докази понесених витрат на правничу допомогу, суд не заперечує обґрунтованості встановленого договірними відносинами розміру адвокатського гонорару, який було сплачений позивачем за надані послуги.
Суд оцінює співмірність заявленої до стягнення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими частиною 5 статті 134 КАС України, з урахуванням обсягу необхідної правової допомоги, складністю справи, ціною позову, значенням даної справи для сторін, виходячи з обсягу та характеру доказів у справі (відсутності експертиз, відсутності виклику свідків, тощо), кількості сторін та відсутності інших учасників у справі, виходячи з фактично витраченого представником позивача часу та наданих послуг, а також кількості підготовлених документів.
Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 01.02.2023 у справі №160/19098/21, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Враховуючи наведені обставини, а також фактичний обсяг виконаної роботи та незначну складність справи, суд вважає, що розумно обґрунтованими є заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача, у розмірі 5000 грн.
Щодо судового збору.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки судом задоволено позовні вимоги, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору та за подання заяви про забезпечення позову.
Водночас, позивачем сплачено судовий збір у сумі 665,60 грн. за подання позовної заяви та за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 998,4 грн., разом - 1 664 грн.
Згідно ч. 3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Оскільки позов поданий через підсистему «Електронний суд», для обрахування розміру судового збору за подання позову підлягав застосуванню понижуючий коефіцієнт 0,8 до 1 664 грн., що становить 1 331,2 грн.
При подачі позовної заяви позивачем було помилково сплачено 2422,40 грн. судового збору, замість 1 331,2 грн., що на 332,8 грн. більше, ніж необхідно було сплатити.
Згідно ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Так, згідно п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Згідно ч.2 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.
Відповідно до ч.5 ст.7 Закону України «Про судовий збір» повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.
Клопотання про повернення 332,8 грн. судового збору не подавалось, тому суд не може з власної ініціативи повернути позивачу надміру сплачений судовий збір. 
Враховуючи зазначене, суд роз`яснює позивачу його право подати до суду клопотання про повернення надмірно сплаченого судового збору в сумі 332,8 грн.
Щодо решти судового збору, яка підлягала сплаті (1 331,2 грн.), то відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України така підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 2, 6, 19-20, 72, 77, 286 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1 а задовольнити.
Скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 №18120 від 24.10.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.210-1 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 а в рахунок відшкодування сплаченого судового збору 1 331 грн. 20 коп., а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 (п`ять тисяч) грн., а всього - 6331 (шість тисяч триста тридцять одна) грн. 20 коп. судових витрат. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено до Сьомого апеляційного адміністративного суду у десятиденний строк з дня складення повного судового рішення. 
Повне найменування сторін:
Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .
Повний текст судового рішення складено 16.03.2026 

Суддя	  	С.  В.  Васільєв