СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року м. Харків Справа № 917/1278/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Лакіза В.В., суддя Мартюхіна Н.О.
за участі секретаря судового засідання Садонцевої Л.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укргаз Ресурс" (вх.№2612 П/2) на рішення Господарського суду Полтавської області від 06.11.2025 (прийняте у приміщенні Господарського суду Полтавської області суддею Байдуж Ю.С., повне рішення складено 17.11.2025) у справі №917/1278/25
за позовною заявою Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Харків, 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укргаз Ресурс", м. Лубни, Полтавська область, 
про стягнення 400000,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 06.11.2025 у справі №917/1278/25 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укргаз Ресурс" 200000 грн штрафу та 200000 грн пені із зарахуванням зазначених сум до Державного бюджету України на рахунок відповідного управління Державної казначейської служби України. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укргаз Ресурс" на користь Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України судовий збір у розмірі 4800 грн.
Вказане рішення місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог в повному обсязі мотивоване таким:
- накладений на відповідача штраф є видом відповідальності за вчинення правопорушення, а нарахована пеня способом забезпечення сплати цього штрафу; вказані нарахування застосовані АМКУ на підставі норм Закону №2210-III та не пов`язані з невиконанням чи неналежним виконанням грошового зобов`язання або зобов`язання щодо сплати податків і зборів, а тому не належать до цивільних правовідносин;
- позовна вимога про стягнення 200000,00 грн пені визначена з урахуванням встановленого Законом №2210-III обмеження та виходячи із розміру штрафу, накладеного згідно із Рішенням № 66/21-р/к; 
- суд дійшов висновку про відсутність підстав для розстрочення виконання судового рішення, оскільки: зобов`язання з оплати штрафу мало бути виконане ще у 2020 році, проте за понад чотири роки відповідач зобов`язання з оплати штрафу та пені не виконав навіть частково; відсутні докази звернення відповідачем до органів АМК із заявою про відстрочення чи розстрочення сплати штрафу; доводи відповідача не пояснюють, чому штраф не було сплачено хоча б частково до травня 2022 року; відповідачем не надано доказів на підтвердження свого фінансового стану, які б свідчили про неможливість виконання судового рішення одномоментно.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Укргаз Ресурс" з рішенням суду першої інстанції не погодилося та звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 06.11.2025 у справі №917/1278/25 за позовом Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укргаз Ресурс" про стягнення коштів; розстрочити виконання рішення адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 25.03.2020 №66/21-р/к на 36 місяців шляхом сплати щомісячних платежів за наданим графіком.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається, зокрема, на такі причини непогашення штрафу: запровадження в Україні карантинних заходів, встановлення ряду заборон, які сприяли збитковій діяльності ТОВ "Укргаз Ресурс" у 2020-2022 роках та призвели до порушення фінансової стабільності Товариства; несвоєчасність розрахунків споживачами, наявність дебіторської заборгованості споживачів, більшість з яких є побутовими; негативні наслідки дії постанов Кабінету Міністрів України, зокрема, №928 від 19.08.2022 "Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 №338 і постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236", №222 від 29.04.2022 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу" (з відповідними змінами); триваючу збройну агресію росії проти України та багато іншого.
Вказує на те, що починаючи з 01.05.2022 ТОВ "Укргаз Ресурс" втратило зі свого Реєстру постачальника всіх побутових споживачів, тому в Товариства відсутня можливість сплатити штраф та пеню в загальному розмірі 400000,00 гривень.
За твердженням скаржника, пред`явлення до виконання судового рішення про стягнення всієї суми боргу одночасно призведе до порушення домовленостей з іншими контрагентами та вкрай негативно вплине на репутацію Товариства, пред`явлення до виконання рішення про стягнення всієї суми призведе до виникнення заборгованості по заробітній платі працівникам підприємства. Вказує на те, що відповідач зможе повністю погасити борг перед позивачем до листопада 2028 року, тобто ТОВ "Укргаз Ресурс" матиме змогу виконувати рішення від 25.03.2020 № 66/21-р/к лише у разі отримання розстрочення його виконання, а накладення арешту на рахунки Товариства не прискорить виконання рішення.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Укргаз Ресурс" (вх.№2612 П/2) на рішення Господарського суду Полтавської області від 06.11.2025 у справі №917/1278/25; призначено справу до розгляду на 18 лютого 2026 року об 11:00 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду, про що повідомлено учасників справи, встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу – до 28.01.2026, з доказами його надсилання апелянту, учасникам справи строк для подання заяв, клопотань, тощо – до 28.01.2026.
27.01.2026 до суду апеляційної інстанції від Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. № 1128), в якому позивач просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укргаз Ресурс" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Полтавської області від 06.11.2025 у справі № 917/1278/25 – без змін. В обґрунтування своєї правової позиції посилається, зокрема, на те, що суди обов`язково повинні враховувати інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення; Товариством не надано будь-яких доказів щодо фінансової неспроможності суб`єкта господарювання, зокрема, щодо сплати штрафу та пені до Державного бюджету України та/або виконання інших грошових зобов`язань не пов`язаних з розглядом цієї справи; станом на момент формування цього відзиву, Товариство не сплачувало штраф на протязі 5 років, 9 місяців, 11 днів.
18.02.2026 до апеляційного господарського суду від керівника ТОВ "Укргаз Ресурс" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх. № 1965), в якому заявник просить відкласти розгляд справи на іншу дату, оскільки особиста явка представника апелянта в судове засідання ускладняється поширенням пандемії ГРИПУ та тим, що ОСОБА_1 , яка здійснює представництво інтересів апелянта у даній справі, має симптоми даного захворювання. 
В судовому засіданні 18.02.2026 представник позивача заперечував проти заявленого клопотання про відкладення розгляду справи через його необґрунтованість та недоведеність.
Судова колегія зазначає, що в ході апеляційного розгляду даної справи апеляційним господарським судом, у відповідності до пункту 4 частини 5 статті 13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, у межах встановленого строку; відповідач був завчасно та належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а отже мав достатньо часу для того, щоб раніше вирішити питання забезпечення участі представника в судовому засіданні, у тому числі в режимі відеоконференції; доказів поважності неприбуття в судове засідання представника відповідача адвоката до суду не надано.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до усталеної правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, в постановах 19.03.2024 у справі № 910/3016/23, від 08.11.2023 у справі № 922/854/23, від 01.12.2022 у справі № 910/14025/20 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Колегія суддів враховує, що правову позицію відповідача викладено в апеляційній скарзі, явка представників учасників у судове засідання обов`язковою не визнавалась, усі доводи і вимоги учасники справи можуть викласти і подати суду письмово, а тому апеляційним господарським судом не встановлено обставин, що унеможливлюють розгляд апеляційної скарги за відсутності представника відповідача.
Крім того, відповідно до пункту 7 частини першої статті 129 Конституції України однією із засад здійснення судочинства встановлено розумні строки розгляду справи судом.
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.
Застосовуючи практику Європейського суду з прав людини під час розгляду справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід зазначити, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").
За таких обставин, оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи та правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, виходячи з того, що участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені частиною першою статтею 42 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов`язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що клопотання відповідача про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню з огляду на його необґрунтованість і що справу може бути розглянуто в даному судовому засіданні.
Присутній в судовому засіданні представник позивача заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.
За результатами розгляду справи № 66-1-50/44-19 про порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Лубнигаз" (далі – ТОВ "Торговий дім Лубнигаз") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укргаз Ресурс" (далі – ТОВ "Укргаз Ресурс", відповідач) законодавства про захист економічної конкуренції Адміністративною колегією Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийнято рішення від 25.03.2020 за № 66/21-р/к "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" (далі – Рішення № 66/21-р/к).
Пунктами 1, 4, 7, 10 резолютивної частини Рішення № 66/21-р/к визнано, що ТОВ "Торговий дім Лубнигаз" та ТОВ "Укргаз Ресурс" вчинили порушення, передбачені пунктом 1 статтi 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю - "ДК 021:2015:09120000-6 - Газове паливо" (оголошення № UA-2018-01-12-001435-b, UA-2018-01-10-001909-b, UA-2018-01-03-001912-a, UA-2018-01-03-001912-a), проведених Пирятинською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 4 Пирятинської міської ради Полтавської області, КУ "Лубенський обласний протитуберкульозний диспансер", Виконавчим комітетом Гребінківської міської ради, а також Лубенським лісотехнічним коледжем.
За вказані порушення законодавства про захист економічної конкуренції Рішенням № 66/21-р/к на ТОВ "Укргаз Ресурс" накладено штрафи на загальну суму 200 000 грн.
Копію витягу з Рішення № 66/21-р/к було направлено Відділенням супровідним листом від 31.03.2020 № 66-02/907 на адресу ТОВ "Укргаз Ресурс", що була зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань на дату складання листа (37500, Полтавська область, м. Лубни, вул. Кононівська, буд. 152) рекомендованим листом з повідомленням № 3600000757312, який отримано останнім 17.04.2020.
Не визнавши факт вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, ТОВ "Укргаз Ресурс" звернулося до Господарського суду Полтавської області про визнання недійсним Рішення № 66/21-р/к.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 29.10.2020 у справі №917/993/20, яке було залишено без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 14.04.2021, ТОВ "Укргаз Ресурс" було відмовлено в задоволені позовних вимог. 
Відповідно до підпункту 6.5 пункту 6 розпорядження голови Антимонопольного комітету України від 28.11.2019 № 23-рп "Про реорганізацію територіальних відділень Антимонопольного комітету України", зі змінами (далі – Розпорядження № 23-рп), 01.06.2020 Полтавське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України (ідентифікаційний код юридичної особи 21076316) припинено шляхом приєднання до Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (ідентифікаційний код юридичної особи 22630473), яке в свою чергу, відповідно до підпункту 7.6 пункту 7 Розпорядження № 23-рп змінило своє найменування на Східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України (далі – Відділення, позивач).
Підпунктом 6.6 пункту 6 Розпорядженням № 23-рп визначено, що Харківське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України (ідентифікаційний код 22630473), є правонаступником всіх майнових прав та обов`язків Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (ідентифікаційний код 21076316).
У зв`язку із несплатою відповідачем штрафу позивач на підставі ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" нарахував відповідачу пеню за періоди з 18.06.2020 до 29.06.2020, з 30.10.2020 до 18.02.2021 і з 15.04.2021 до 26.06.2025 (1658 днів) на суму 4 974 000,00 грн, але обмежив суму пені розміром штрафу. Таким чином сума пені склала 200000 грн.
Несплата ТОВ "Укргаз Ресурс" сум штрафу та пені стала підставою для звернення з даним позовом до суду, в якому позивач просив стягнути з відповідача 200000 грн штрафу згідно з рішенням Адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу від 25.03.2020 за № 66/21-р/к, а також 200000 грн пені за прострочення відповідачем сплати штрафу.
Юридичними підставами позову є ст. 17, 25 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" та ст. 56, 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції".
Фактичними підставами позову є бездіяльність відповідача в частині невиконання рішення Адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу від 25.03.2020 за № 66/21-р/к.
В свою чергу відповідач у відзиві на позов просив суд розстрочити виконання рішення Адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу від 25.03.2020 за № 66/21-р/к на 36 місяців шляхом сплати щомісячних платежів з серпня 2025 року по липень 2028 року рівними частинами, посилаючись на наступні обставини: починаючи з 01.05.2022 побутові споживачі були виключені з Реєстру постачальника ТОВ "Укргаз Ресурс", відповідно дія Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам між ТОВ "Укргаз Ресурс" та побутовими споживачами починаючи з 02.05.2022 була припинена; відповідно до наказу Міністерства енергетики України від 08.06.2022 № 198 з 01.05.2022 всіх побутових споживачів ТОВ "Укргаз Ресурс" включено до Реєстру постачальника "останньої надії" - ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"; починаючи з 01.05.2022 ТОВ "Укргаз Ресурс" втратило зі свого Реєстру постачальника всіх побутових споживачів, тому в Товариства відсутня можливість сплатити штраф та пеню в загальному розмірі 400000 грн.
06.11.2025 місцевий господарський суд ухвалив оскаржуване рішення про задоволення позову з підстав, зазначених вище.
Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.
Предметом даного спору є стягнення штрафу згідно з рішенням Адміністративної колегії Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу, а також пені за прострочення сплати штрафу.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.
Стаття 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" передбачає як основне завдання Антимонопольного комітету України участь у формуванні та реалізації конкурентної політики, зокрема, в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції (пункт 1 статті 3), здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері публічних закупівель (пункт 5 статті 3).
Згідно з частиною першою статті 5 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України "Про захист економічної конкуренції", "Про захист від недобросовісної конкуренції", "Про державну допомогу суб`єктам господарювання", цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів, а щодо розгляду та вирішення справ про надання дозволів та висновків на узгоджені дії, концентрацію суб`єктів господарювання - також з урахуванням вимог Закону України "Про адміністративну процедуру".
Статтею 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначені повноваження Антимонопольного комітету у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема, розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; перевіряти суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.
Обов`язковість виконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України передбачено у статті 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України".
Відповідно до вказаної статті розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов`язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.
Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність.
Суд зазначає, що в силу наведених нормативно-правових актів захист економічної конкуренції в Україні покладено на Антимонопольний комітет України (далі – АМК), які останній реалізує шляхом виявлення, припинення та притягнення до відповідальності за порушення антимонопольного законодавства в рамках адміністративної процедури - розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.
Відповідно до частин першої, другої статті 2 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (далі - Закон № 2210-III, в редакції чинній на час прийняття рішення органом АМК) цим Законом регулюються відносини органів державної влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю із суб`єктами господарювання; суб`єктів господарювання з іншими суб`єктами господарювання, із споживачами, іншими юридичними та фізичними особами у зв`язку з економічною конкуренцією. Цей Закон застосовується до відносин, які впливають чи можуть вплинути на економічну конкуренцію на території України.
Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 2210-III узгодженими діями є укладення суб`єктами господарювання угод у будь-якій формі, прийняття об`єднаннями рішень у будь-якій формі, а також будь-яка інша погоджена конкурентна поведінка (діяльність, бездіяльність) суб`єктів господарювання.
За змістом статті 6 Закону № 2210-III антиконкурентними узгодженими діями є узгоджені дії, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції. Антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів (пункт 4 частини другої цієї статті). Антиконкурентними узгодженими діями вважається також вчинення суб`єктами господарювання схожих дій (бездіяльності) на ринку товару, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції у разі, якщо аналіз ситуації на ринку товару спростовує наявність об`єктивних причин для вчинення таких дій (бездіяльності). Вчинення антиконкурентних узгоджених дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно з законом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 50 Закону № 2210-III порушенням законодавства про захист економічної конкуренції є, зокрема, антиконкурентні узгоджені дії.
Згідно зі статтею 51 Закону № 2210-III порушення законодавства про захист економічної конкуренції тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до частини першої статті 35 Закону № 2210-III розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняття розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі.
Згідно з частиною першою статті 37 Закону № 2210-III у разі виявлення ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, в тому числі наслідків такого порушення, органи Антимонопольного комітету України приймають розпорядження про початок розгляду справи.
Частиною першою статті 48 Закону № 2210-III визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу.
Відтак, саме до повноважень органів АМК віднесено вирішення питання щодо початку розгляду справи, здійснення розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, встановлення та кваліфікації правопорушення, в тому числі й об`єктивної його сторони, притягнення до відповідальності суб`єктів господарювання за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема, шляхом накладення штрафу.
Відповідно до частини 2 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов`язковими до виконання.
Згідно з частини 3 статті 56 Закону № 2210-III особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.
За приписами частини 8 статті 56 Закону № 2210-III протягом п`яти днів з дня сплати штрафу суб`єкт господарювання зобов`язаний надіслати відповідно до Антимонопольного комітету України або його територіального відділення документи, що підтверджують сплату штрафу.
Частиною 1 статті 60 Закону № 2210-III передбачено, що заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.
Як встановлено вище, рішенням Адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 25.03.2020 за № 66/21-р/к "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" за результатами розгляду справи № 66-1-50/44-19 визнано, що ТОВ "Торговий дім Лубнигаз" та ТОВ "Укргаз Ресурс" вчинили порушення, передбачені пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю.
За вказані порушення законодавства про захист економічної конкуренції Рішенням № 66/21-р/к на ТОВ "Укргаз Ресурс" накладено штрафи на загальну суму 200 000 грн.
Копію витягу з Рішення № 66/21-р/к відповідач отримав 17.04.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 3600000757312.
Матеріали справи містять докази оскарження рішення адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийнятого 25.03.2020 №66/21-р/к "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу".
Так, не визнавши факт вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, ТОВ "Укргаз Ресурс" звернулося до Господарського суду Полтавської області про визнання недійсним та скасування пунктів 1, 3, 4, 6, 7, 9, 10, 12 рішення Адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 25.03.2020 №66/21-р/к у справі №66-1-50/44-19 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу".
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 29.10.2020 у справі № 917/993/20, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 14.04.2021, відмовлено в задоволенні позову.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідно до частини 1 статті 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" та частини другої статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" Рішення № 66/21-р/к є обов`язковим до виконання.
Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів підтвердження сплати штрафу за рішенням органу Антимонопольного комітету України, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про виникнення обов`язку у відповідача зі сплати штрафу.
Відповідно до частини п`ятої статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України.
Нарахування пені припиняється з дня прийняття господарським судом рішення про стягнення відповідного штрафу.
Нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду.
Нарахування пені зупиняється на час розгляду органом Антимонопольного комітету України заяви особи, на яку накладено штраф, про перевірку чи перегляд рішення у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.
Згідно з частиною сьомою статті 56 Закону № 2210-III у разі несплати штрафу у строки, передбачені рішенням, та пені органи Антимонопольного комітету України стягують штраф та пеню в судовому порядку.
Враховуючи дату одержання відповідачем рішення про накладення штрафу позивач зазначає, що штраф підлягав сплаті до 17.06.2020 (включно), проте відповідачем не сплачений. Вказані обставини не заперечуються відповідачем. 
Судом обґрунтовано враховано, що накладений на відповідача штраф є видом відповідальності за вчинення правопорушення, а нарахована пеня – способом забезпечення сплати цього штрафу. Нарахування пені в даному випадку не є видом відповідальності за вчинене порушення антиконкурентного законодавства; вказані нарахування застосовані АМКУ на підставі норм Закону №2210-III та не пов`язані з невиконанням чи неналежним виконанням грошового зобов`язання або зобов`язання щодо сплати податків і зборів, а тому не належать до цивільних правовідносин.
Означене вище відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 23.01.2020 у справі №910/4585/19.
У застосуванні приписів статті 56 Закону № 2210 (щодо стягнення з суб`єктів господарювання штрафу та пені у зв`язку з порушенням ними законодавства про захист економічної конкуренції) необхідно враховувати таке.
Абзацами 3-5 частини п`ятої зазначеної статті Закону № 2210 передбачено зупинення нарахування пені на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу АМК про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду.
Таким чином, тривалість такого зупинення визначається виключно періодом часу, протягом якого фактично здійснювався зазначений розгляд чи перегляд (наприклад, у суді першої інстанції - від дня порушення провадження у справі до дня прийняття рішення в ній; у судах апеляційної та касаційної інстанцій - від дня прийняття апеляційної чи касаційної скарги до дня прийняття постанови), і в цей період не включається час знаходження матеріалів справи у суді, коли згадані розгляд чи перегляд не здійснювалися.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №910/4081/18, від 19.03.2019 у справі № 904/3536/18, від 16.04.2019 у справі № 910/11550/18, від 31.10.2019 у справі №904/3778/18, від 22.01.2019 у справі № 915/304/18, від 16.06.2022 у справі № 917/530/21, від 06.08.2024 у справі № 914/3599/23.
При розрахунку пені позивач врахував факт оскарження рішення адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 25.03.2020 за № 66/21-р/к "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" у справі № 66-1-50/44-19.
Враховуючи допущене відповідачем прострочення, позивач здійснив нарахування пені у розмірі півтора відсотка від суми штрафу, за періоди з 18.06.2020 до 29.06.2020, з 30.10.2020 до 18.02.2021 і з 15.04.2021 до 26.06.2025 (1658 днів) на суму 4974000,00 грн, але обмежив суму пені розміром штрафу. Таким чином сума пені склала 200000 грн.
З огляду на викладене, враховуючи, що позовна вимога про стягнення 200000,00 грн пені визначена з урахуванням встановленого Законом №2210-III обмеження та виходячи із розміру штрафу, накладеного згідно із Рішенням № 66/21-р/к, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Як вбачається з апеляційної скарги, заявник, не заперечуючи тих обставин, що нарахований позивачем та стягнутий судом першої інстанції розмір штрафу та пені відповідає нормам чинного антимонопольного законодавства, водночас наголошує на неможливості погашення всієї суми заборгованості одноментно, тоді як поетапна сплата заборгованості забезпечить виконання зобов`язань.
З цих підстав, відповідач, як у суді першої, так й апеляційної інстанції, наполягає на наданні йому розстрочення виконання рішення адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 25.03.2020 №66/21-р/к на 36 місяців шляхом сплати щомісячних платежів за наданим графіком.
Щодо вказаних доводів відповідача суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 238 Господарського процесуального кодексу України у разі необхідності в резолютивній частині рішення суду вказується також про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.
Суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні (частина перша статті 239 Господарського процесуального кодексу України).
В ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.06.2025 у справі №908/1721/23 зазначено, що Господарський процесуальний кодексу України не містить заборони щодо включення питання про розстрочення або відстрочення виконання рішення безпосередньо до рішення суду за результатами розгляду справи по суті.
Отже, суд може відстрочити виконання рішення суду як під час його ухвалення, так і після шляхом постановлення ухвали.
Верховний Суд зазначив, що і в першому, і в другому випадку вирішення питання щодо відстрочення виконання рішення має процесуальний (процедурний) характер. Вид судового рішення (ухвала, рішення) залежить від стадії (моменту), на якій його ухвалено, і не впливає на зміст вирішення відповідної заяви. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 22 березня 2024 року у справі №908/629/23.
Відповідно до приписів частин першої, третьої та четвертої статті 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Частина 5 статті 331 ГПК передбачає, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
З аналізу вказаної норми права вбачається, що розстрочення/відстрочення виконання судового рішення є правом, а не обов`язком суду (судова дискреція або "суддівський розсуд"), яке реалізується виключно у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 навела висновки про те, що розстрочення - це виконання рішення частинами, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Відстрочення виконання рішення спрямоване на забезпечення повного виконання рішення суду та є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення. Водночас розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа заборгованості за відповідним договором є незмінною.
У постанові Верховного Суду від 23.07.2025 у справі № 910/9798/24 зазначено, що надання розстрочення виконання рішення є заходом, який має застосовуватись лише за наявності поважних причин та при найменшій шкоді кредитору. При цьому, затримка у виконанні рішення не повинна бути надто тривалою та такою, що порушує саму сутність права, яке захищається пунктом 1 статті 6 Конвенції (рішення у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії", заява № 22774/93, п. 74, ЄСПЛ 1999-V). 
Суд зауважує, що підставою для відстрочення або розстрочення виконання рішення суду згідно зі статтею 331 ГПК є виняткові обставини, які ускладнюють або виключають виконання рішення, утруднюють чи унеможливлюють виконання.
При цьому, норми чинного господарського процесуального законодавства не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення суду чи ускладнюють його виконання.
Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Оцінюючи доводи заяв про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, суди повинні враховувати, що ці заходи не повинні створювати боржнику можливість ухилятися від виконання судового рішення. До уваги повинні братися не лише реальний майновий стан боржника, але й його наміри, що свідчать про бажання виконати рішення.
Питання про відстрочення/розстрочення виконання рішення суду господарські суди мають вирішувати із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення/розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення (аналогічні правові висновки наведено в постанові Верховного Суду від 21.01.2020 у справі № 910/1180/19, від 28.05.2024 у справі № 906/1035/23).
Тобто, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але також необхідно враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.
У рішенні Конституційного Суду України № 5-пр/2013 від 26.06.2013, розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.
Так, у справі "Горнсбі проти Греції" Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.
З огляду на те, що розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача при її наданні, необхідно враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції, згідно з якою "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто, довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.
У постанові Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 905/2953/17 зазначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чижов проти України").
За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції ("Корнілов та інші проти України", ухвала від 07.10.2003).
Отже, необхідною умовою для задоволення заяви про розстрочення виконання судового рішення є ретельне з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін у справі. Це означає, що суд повинен дослідити та оцінити як доводи, так і заперечення кожної сторони. Зокрема, має бути врахований вплив рішення про розстрочення на права та інтереси позивача, його потенційні наслідки для виконання зобов`язання в повному обсязі та забезпечення належного рівня захисту прав сторін. Водночас суд повинен оцінити обставини, які обґрунтовують потребу відповідача у розстроченні, такі як фінансовий стан, характер зобов`язань та інші фактори, що можуть впливати на можливість своєчасного виконання рішення.
Подібні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 13.11.2024 у cправі № 926/4693/23.
Посилаючись на неможливість одночасного погашення всієї суми заборгованості, скаржник вказує на наявність, на його думку, об`єктивних причин непогашення ним штрафу, а саме: 
- запровадження в Україні карантинних заходів, встановлення ряду заборон, які сприяли збитковій діяльності ТОВ "Укргаз Ресурс" у 2020-2022 роках та призвели до порушення фінансової стабільності Товариства; 
- несвоєчасність розрахунків споживачами, наявність дебіторської заборгованості споживачів, більшість яких є побутовими; негативні наслідки дії постанов Кабінету Міністрів України, зокрема, №928 від 19.08.2022 "Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 №338 і постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236", №222 від 29.04.2022 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу" (з відповідними змінами); 
- триваючу збройну агресію росії проти України; засвідчення Торгово-промисловою палатою України листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, що військова агресія російської федерації проти України є форс-мажорними обставинами (обставини непереборної сили); 
- починаючи з 01.05.2022 ТОВ "Укргаз Ресурс" втратило зі свого Реєстру постачальника всіх побутових споживачів, тому в Товариства відсутня можливість сплатити штраф та пеню в загальному розмірі 400000,00 гривень.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для розстрочення виконання судового рішення, з огляду на таке.
Як встановлено судом, зобов`язання з оплати штрафу згідно з рішенням Адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу від 25.03.2020 за № 66/21-р/к мало бути виконане ще у 2020 році. 
Постанова Східного апеляційного господарського суду, якою залишено в силі рішення Господарського суду Полтавської області від 29.10.2020 у справі № 917/993/20 про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ "Укргаз Ресурс" про визнання недійсним та скасування рішення АМК була прийнята 14.04.2021.
Тобто, за понад чотири роки відповідач зобов`язання з оплати штрафу та пені не виконав навіть частково.
Отже, у даному випадку саме невиконання відповідачем зобов`язань з оплати штрафу та пені протягом тривалого часу стало підставою для звернення позивача до суду, матеріали справи не містять доказів вжиття відповідачем заходів задля усунення вказаних порушень у досудовому порядку.
При цьому, відповідно до частини 6 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", за заявою особи, на яку накладено штраф, органи Антимонопольного комітету України своїм рішенням мають право відстрочити або розстрочити сплату накладеного ним штрафу.
Колегія суддів зазначає, що надання відстрочки або розстрочки сплати штрафу є правом органів Антимонопольного комітету. Водночас, законодавством про захист економічної конкуренції не передбачено розстрочення, відстрочення суми нарахованої пені. 
В матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до органів АМК із заявою про відстрочення чи розстрочення сплати штрафу.
Посилання відповідача на форс-мажорні обставини пов`язані з введенням воєнного стану внаслідок військової агресії російської федерації проти України, а також втрату ним з 01.05.2022 всіх побутових споживачів та інші обставини, не змінюють встановлений законом двомісячний строк виконання Рішення від 25.03.2020 за № 66/21-р/к в частині сплати штрафу за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, яке мало місце ще в 2020 році, та заявником не надано доказів неможливості його виконання до виникнення цих обставин.
Також відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження свого фінансового стану, які б свідчили про наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, зокрема, щодо фінансової неспроможності суб`єкта господарювання сплатити штраф та пеню до Державного бюджету України та/або виконання інших грошових зобов`язань не пов`язаних з розглядом цієї справи. 
Крім того, доводи/вимоги відповідача щодо поетапного погашення всього обсягу заявленої позивачем заборгованості з використанням фактичного розстрочення погашення боргу на строк, що перевищує один рік, є порушенням імперативних вимог частини п`ятої статті 331 ГПК України.
Водночас, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на те, що як вбачається зі змісту апеляційної скарги відповідач просить розстрочити виконання рішення адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 25.03.2020 №66/21-р/к на 36 місяців шляхом сплати щомісячних платежів за наданим графіком.
Відповідні вимоги також було заявлено відповідачем у відзиві на позовну заяву в суді першої інстанції.
Судова колегія зазначає, що положення чинного законодавства регламентують право суду розстрочити виконання саме судового рішення, а не рішення будь-якого державного органу, в даному випадку рішення адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийнято від 25.03.2020 №66/21-р/к "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу".
Суд першочергово звертає увагу на принцип диспозитивності господарського судочинства (стаття 14 ГПК України), який полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
У постанові від 11.09.2024 у справі № 554/154/22 Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що у процесуальному законодавстві принцип диспозитивності реалізується через засадниче правило "ne eat judex ultra petita partium" - немає суду за межами вимог сторін. Тобто у судовому процесі потрібно виходити з того, що саме стороні належить право обрати та визначити цілі свого звернення до суду. Суд не вправі змінювати обране особою спрямування, а помилка у праві має наслідком відмову у задоволенні вимог процесуального звернення або інші несприятливі правові наслідки. Вихід суду за межі заявлених доводів та вимог процесуального звернення конкурує з принципом змагальності, оскільки жодна сторона судового процесу не повинна спростовувати те, на що інша сторона не посилалася.
Колегія суддів вважає, що заявлена вимога про розстрочення виконання рішення адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 25.03.2020 №66/21-р/к на 36 місяців шляхом сплати щомісячних платежів за графіком, наведеним у прохальній частині скарги, виходить за межі регулювання положень статті 331 ГПК України.
Разом з тим, враховуючи все вищенаведене, колегія суддів звертає увагу, що відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про розстрочення виконання рішення суду в порядку, передбаченому статтею 331 ГПК України.
Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Отже, враховуючи, що доводи відповідача про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення господарського суду.
Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оскаржуване рішення відповідає вимогам статті 236 ГПК України, а тому відсутні підстави для його скасування.
Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення господарського суду - без змін.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укргаз Ресурс" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Полтавської області від 06.11.2025 у справі №917/1278/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 27.02.2026.

Головуючий суддя Я.О. Білоусова

Суддя В.В. Лакіза 

Суддя Н.О. Мартюхіна