ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року	Львів	Справа № 593/1602/24 пров. № А/857/7083/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Шавеля Р.М.,
суддів Бруновської Н.В. та Довгої О.І.,
з участю секретаря судового засідання - Нагибайло Т.О.,

а також сторін (їх представників):
від позивача – не з`явився;
від відповідача - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській обл. на рішення Бережанського районного суду Тернопільської від 09.01.2026р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській обл. про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (суддя суду І інстанції: Данилів О.М., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 12 год. 01 хв. 09.01.2026р., м.Бережани Тернопільської обл.; дата складання повного рішення суду першої інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

05.12.2024р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, із урахуванням кінцево сформульованих позовних вимог, просив визнати протиправними дії поліцейського щодо притягнення його до адміністративної відповідальності; скасувати постанову серії ББА № 272371 від 26.11.2024р., винесену поліцейським про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.122 КУпАП (а.с.1-3, 22-24).

Згідно ухвали суду від 23.12.2024р. відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін (їх представників) із урахуванням особливостей, встановлених ст.ст.268, 269, 286 КАС України (а.с.28 і на звороті).

Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської від 09.01.2026р. заявлений позов задоволено; постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ББА № 272371 від 26.11.2024р. про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ст.122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510 грн. скасовано; провадження в справі про адміністративне правопорушення закрито (а.с.75-77).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив відповідач ГУ НП в Тернопільській обл., який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.81-87).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що під час судового розгляду відповідач надав відеозаписи події, зафіксовані відеореєстратором поліцейського автомобіля. З вказаних записів слідує, що позивач під час керування автомобілем не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при зміні напрямку руху, чим порушив вимоги п.9.2. «б» Правил дорожнього руху /ПДР/, а саме: порушення попереджувальних сигналів перед перестроюванням, поворотом чи розворотом. 
Отже, суд не надав належної оцінки доказам вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.3 ст.268, ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи (в тому числі оглянувши представлені відеоматеріали) та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає до задоволення, з наступних мотивів. 

Із змісту заявленого позову слідує, що позивач оскаржує постанову серії ББА № 272371 від 26.11.2024р., винесену поліцейським офіцером громади СВГ ВП ПП Тернопільського РУП ГУ НП в Тернопільській обл. капітаном поліції Павликом І.Р., відповідно до якої о 17 год. 05 хв. 26.11.2024р., ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Renault», модель «Laguna», державний номерний знак НОМЕР_1 , на вул.Міцкевича в м.Підгайці Тернопільської обл., при з`їзді з головного кольца не включив світлового покажчика повороту, чим порушив правила користування попереджувальними сигналами згідно вимог п.9.2. «б» ПДР.
До постанови додаються: відеофіксація, нагрудна камера 857311.
Вказані дії позивача кваліфіковано поліцейським як вчинення правопорушення, передбаченого ст.122 КУпАП, через що на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. (а.с.26).

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що факт неподання позивачем сигналу світловим покажчиком повороту при здійсненні відповідного маневру по вул.Міцкевича в м.Підгайці Тернопільської обл. не доведений зі сторони відповідача, оскільки із змісту представлених відеоматеріалів неможливо встановити інкриміноване позивачу порушення ПДР.
Окрім цього, відповідач порушив право позивача на захист, оскільки не роз`яснив йому права згідно вимог ст.268 КУпАП і ст.63 Конституції України, а також не оголосив повний зміст спірної постанови.
За таких умов підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст.122 КУпАП є відсутніми.

Колегія суддів вважає наведені висновки такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, з наступних причин.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до постанови серії ББА № 272371 від 26.11.2024р., винесеної поліцейським офіцером громади СВГ ВП ПП Тернопільського РУП ГУ НП в Тернопільській обл. капітаном поліції Павликом І.Р., о 17 год. 05 хв. 26.11.2024р., ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Renault», модель «Laguna», державний номерний знак НОМЕР_1 , на вул.Міцкевича в м.Підгайці Тернопільської обл., при з`їзді з головного кольца не включив світлового покажчика повороту, чим порушив правила користування попереджувальними сигналами згідно вимог п.9.2. «б» ПДР.
На підставі наведеного, відповідач визнав позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.122 КУпАП, і наклав на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. (а.с.26).
До постанови додається відеофіксація з нагрудної камери поліцейського 857311 (а.с.39).

Згідно ч.2 ст.122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Із змісту спірної постанови слідує, що позивачем допущено порушення правил користування зовнішніми попереджувальними сигналами при зміні напрямку руху автомобіля.

Відповідно до п.9.2 ПДР, затв. постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001р., водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку:
а) перед початком руху і зупинкою;
б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Згідно висновків суду із змісту представлених відеоматеріалів неможливо встановити інкриміноване позивачу порушення ПДР.
З огляду на викладене, факт вчинення позивачем о 17 год. 05 хв. 26.11.2024р. в м.Підгайці по вул.Міцкевича, який керував транспортним засобом - автомобілем марки «Renault», модель «Laguna», державний номерний знак НОМЕР_1 , порушення правил користування попереджувальними сигналами не доведений відповідачем належними доказами.
Упродовж розгляду справи позивач заперечував факт порушення ПДР та не визнавав свою вину.

Принципового значення у розглядуваній справі має правова оцінка представлених відповідачем відеозаписів, який проводився з нагрудного відеореєстратора поліцейського та відеореєстратора службового автомобіля.
Однак, перший відеозапис фіксує порядок розгляду справи поліцейським, а останній відеозапис проводився у сутінках, на значній відстані від фіксованого автомобіля, через що встановити номерний знак транспортного засобу та ідентифікувати водія автомобіля не видається за можливе.
За таких умов зазначені відеозаписи не є належними й достатніми доказами вини позивача у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122 КУпАП.
Будь-яких інших доказів вчинення розглядуваного правопорушення відповідач не надав.

Системний аналіз положень КУпАП дає підстави для висновку, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.
В іншому випадку застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Така позиція суду ґрунтується на правових висновках, які зроблені Конституційним Судом України у своєму Рішенні у справі № 23-рп/2010 від 22.12.2010р.

Нормами КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову в справі про адміністративне правопорушення.
Разом з тим, пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху інспекторами патрульної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. 

Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Разом з тим, із наявної в справі копії постанови слідує, що така містить лише покликання на норму ст.122 КУпАП, без визначення конкретної її частини. На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідач допустив неправильну (неповну) кваліфікацію дій позивача.
Неправильна (неповна) кваліфікація дій позивача призводить до порушення права на захист особи, що суперечить принципам КУпАП, а також ставить під сумнів законність притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Вказані обставини в своїй сукупності мають визначальне значення для вирішення розглядуваного спору, через що решта доводів сторін не носить принципового значення.

Відповідно до ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

На підставі наведеного, відповідач неправомірно притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ст.122 КУпАП; також складену поліцейським постанову не можна вважати належним і допустимим доказом по справі.

Таким чином, колегія суддів дійшла до переконливого висновку про протиправність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за недотримання вимог п.9.2 «б» ПДР, у зв`язку із відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, зазначених в оскаржуваній постанові серії ББА № 272371 від 26.11.2024р.
Водночас, позовна вимога про визнання протиправними дій поліцейського фактично охоплюється вимогою про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, а тому додаткового вирішення не потребує.

Згідно вимог ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Таким чином, вказаною нормою процесуального закону передбачені повноваження суду щодо скасування рішення суб`єкта владних повноважень та одночасного вирішення питання про закриття справи про адміністративне правопорушення.
Наведені вимоги в розглядуваному випадку судом дотримані, оскільки останнім прийнято рішення про закриття справи про адміністративне правопорушення.

Оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, заперечення відповідача були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Таким чином, заявлений позов є підставним та обґрунтованим, через що підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Враховуючи результат апеляційного розгляду, відповідно до ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ГУ НП в Тернопільській обл.

Окрім цього, ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2026р. в частині зупинення дії рішення Бережанського районного суду Тернопільської від 09.01.2026р. в адміністративній справі № 593/1602/24 слід вважати такою, що втратила чинність (а.с.114-116).

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ч.3 ст.268, ст.ст.271, 272, 286, 310, ч.2 ст.313, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській обл. на рішення Бережанського районного суду Тернопільської від 09.01.2026р. в адміністративній справі № 593/1602/24 залишити без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.
Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління Національної поліції в Тернопільській обл.

Визнати ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2026р. в частині зупинення дії рішення Бережанського районного суду Тернопільської від 09.01.2026р. в адміністративній справі № 593/1602/24 такою, що втратила чинність.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	О. І. Довга  	

Дата складання повного судового рішення: 12.03.2026р.