Справа № 705/52/26 
2/706/411/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2026 року м. Христинівка

Христинівський районний суд Черкаської області у складі:
головуючої судді – Школьної А.В., 
за участю секретаря судового засідання – Паламарчук А.В., Самсоненко А.П., 
позивача – ОСОБА_1 ,
представника відповідача – Буряка О.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Христинівка Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу житлово – комунального господарства Уманської міської ради про стягнення моральної шкоди, 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 07.01.2026 через систему «Електронний суд» звернулась до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до Відділу житлово – комунального господарства Уманської міської ради про стягнення моральної шкоди.
Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01.02.2023 в адміністративній справі №580/6465/22 визнано протиправними дії Відділу житлово - комунального господарства Уманської міської ради щодо надання недостовірної інформації на інформаційний запит позивача від 10.08.2022. Зобов`язано Відділ житлово-комунального господарства Уманської міської ради надати ОСОБА_1 достовірну, точну та повну інформацію на інформаційний запит від 10.08.2022.
У зв`язку із відсутністю належного реагування відповідача на запит позивачу завдана моральна шкода, позивач змушена звертатись до суду із заявами, внаслідок чого змінено плин її життя, що змушує значну частину часу витрачати на захист своїх інтересів, як перед відповідачем, так і перед судом. Протиправні дії відповідача в частині неналежного розгляду звернення позивача викликають психічне напруження у зв`язку з очікуванням відповіді, розчарування в діяльності органу місцевого самоврядування, тривалому погіршенні самопочуття, що викликане тривогою, занепокоєнням, стресом, відчуттям несправедливості, внаслідок тривалої бездіяльності відповідача. Позивач є особою з інвалідністю ІІ групи, являється особою похилого віку, а тому дії відповідача, які спонукали звертатись за захистом до суду, завдали значної моральної шкоди, яка полягає у зниженні та нестійкому настрої, нервозності, дратівливості, порушенні сну, побоюванні про майбутній стан здоров`я. Крім того, тривалі протиправні дії відповідача викликають у позивача постійний психологічний дискомфорт, душевні хвилювання, які викликані порушенням прав, що негативно вплинуло на повсякденний спосіб життя та спілкування з оточуючими. 
Позивач зазначає, що факт протиправних дій відповідача встановлено рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01.02.2023, а тому дана обставина є встановленою і доведенню не підлягає.
Доказом невиконання рішення суду станом на час звернення до суду із позовом є триваючі виконавчі дії у ВП №75108455.
Рішення суду вступило в законну силу 04.03.2023, але відповідач його не виконує, що відбувається упродовж тривалого часу та позивач вимушена затрачати час на захист своїх прав в судовому порядку, а тому розмір моральної шкоди позивач оцінює у 50 000 грн. 
У зв`язку із задоволенням самовідводів суддів та неможливістю утворити новий склад суду для розгляду справи, на підставі розпорядження голови Уманського міськрайонного суду Черкаської області № 9 від 20.01.2026 цивільна справа №705/52/26 в порядку ч. 4 ст. 31 ЦПК України передана до Христинівського районного суду Черкаської області, як найбільш територіально наближеного суду до Уманського міськрайонного суду Черкаської області.
Ухвалою судді Христинівського районного суду Черкаської області від 28.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження із повідомленням (викликом) сторін. 
11.02.2026 представник відповідача Відділу житлово – комунального господарства Уманської міської ради – адвокат Буряк О.Г. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення. Представник, зокрема, зауважує, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01.02.2023 в адміністративній справі №580/6465/22 факт протиправних дій відповідача при виконанні цього ж рішення не встановлено. Зазначеним судовим рішенням лише зобов`язано відповідача надати повну, точну та достовірну інформацію на інформаційний запит позивача. При цьому, як слідує із позовної заяви, відповідач завдав моральної шкоди саме невиконанням рішення суду, а не наданням відповіді на інформаційний запит не в тому обсязі, як того очікував позивач. З огляду на це, на позивача покладено обов`язок довести протиправність дій відповідача при виконанні судового рішення.
Водночас відповідач наполягає на тому, що ним не було допущено протиправного діяння при виконанні рішення суду від 01.02.2023 в адміністративній справі №580/6465/22.
Зазначеним рішенням суду відповідача зобов`язано надати позивачу достовірну, точну та повну інформацію на інформаційний запит від 10.08.2022, відповідно до якого ОСОБА_1 просила надати інформацію щодо власників квартир, яким було надано дозволи на встановлення індивідуального опалення в будинку АДРЕСА_1 в період часу з 2010 по 2019 роки та надати копії рішень з даного питання. 
Рішення суду перебуває на примусовому виконані у головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області ЦМУМЮУ (м. Київ) Яворського О.М. (виконавче провадження №75108455).
Відповідач у межах виконавчого провадження №75108455 з моменту його відкриття і до моменту звернення позивача до суду із даним позовом неодноразово надавав позивачу достовірну, повну та точну інформацію на інформаційний запит від 10.08.2022.
Тривалість виконання рішення суду пов`язана не з протиправною бездіяльністю відповідача, а з процесуальною поведінкою позивача, яка не пояснила, у чому саме полягає невиконання судового рішення відповідачем.
Із 06.10.2025 в межах виконавчого провадження №75108455 не вчиняються будь – які дії, а останнє клопотання позивача датоване 08.09.2025, що за переконанням відповідача, свідчить про те, що ОСОБА_1 порушень в діях відділу ЖКГ не вбачає. 
Представник відповідач переконує, що належним чином виконував судове рішення, не зволікав із наданням відповіді на інформаційний запит, тоді як позивач не надала суду належні та допустимі докази на підтвердження заподіяння моральної шкоди. В матеріалах справи відсутні висновки психіатра, психотерапевта або психолога, діагностичні тести або медичні довідки з визначенням ступеня емоційного чи психологічного розладу, документи про звернення до спеціалізованих лікувальних установ. Відповідач не долучила жодних медичних документів, які б підтверджували діагностований стану стресу, тривоги чи занепокоєння, що могли б слугувати об`єктивною підставою для компенсації моральної шкоди. 
Представник відповідача зауважує, що незважаючи на заявлений негативний вплив на психічний стан позивача, остання є активним учасником кримінальних проваджень, подає клопотання, звернення до поліції, органів державної виконавчої служби, органів прокуратури, самостійно звертається до судових органів із позовами, що потребує високого рівня концентрації, стабільності та самоконтролю.
Таким чином, сторона відповідача вважає, що позивач не довела протиправного діяння з боку відповідача при виконанні ним рішення суду, позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог не було долучено жодних належних та допустимих доказів, розмір заявленої моральної шкоди є завищеним, направленим на безпідставне збагачення, а не відшкодування моральної шкоди, дії відповідача щодо виконання рішення суду не містять ознак протиправності, у зв`язку із чим відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю та стягнути із позивача понесені на правничу допомоги витрати.
На обґрунтування таких витрат представник відповідача зазначає, що 05.02.2026 між відповідачем та Адвокатським об`єднанням «Юридична компанія «Капітал» укладено Договір про надання правничої допомоги №ВЖКГ/02/2026, відповідно до пункту 4.1 якого ціна договору становить 10 000 гривень, у тому числі 1 666,67 грн ПДВ.
Відповідно до розрахунку витрат, що складають ціну Договору, який є Додатком №1 до договору про надання правничої допомоги №ВЖКГ/02/2026 від 05.02.2026, до таких витрат входить:
1) правовий аналіз позовної заяви ОСОБА_1 до відділу ЖКГ Уманської міської ради про стягнення моральної шкоди у справі №705/52/26;
2) підготовка та подання до суду першої інстанції відзиву на позовну заяву, підготовка і подання інших клопотань, заяв, скарг, які необхідні для представництва прав і законних інтересів Відділу ЖКГ;
3) представництво інтересів Відділу ЖКГ в суді першої інстанції у справі №705/52/26.
Покликаючись на пункти 4.2, 4.3 Договору про надання правничої допомоги №ВЖКГ/02/2026 від 05.02.2026 представник відповідача зазначає, що оплата буде проводитися у формі безготівкових розрахунків після фактичного надання послуг. Підтвердженням факту надання послуг є акт здачі – приймання послуг, який складається Адвокатським об`єднанням та подається на затвердження замовнику. Оскільки розгляд справи на день подачі відзиву не завершився, акт приймання – передачі виконаних робіт сторонами договору не оформлявся. 
Посилаючись на правовий висновок ОП КГС у складі Верховного Суду, викладений у постанові від 11.11.2021 у справі №922/449/21, представник відповідача просить стягнути із позивача понесені стороною відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 10 000 грн.
16.02.2026 позивач через систему «Електронний суд» подала відповідь на відзив, у якому стверджує, що протиправна поведінка відповідача щодо невиконання рішення суду в адміністративній справі №580/6465/22 встановлена Черкаським окружним адміністративним судом під час розгляду по суті адміністративної справи №580/2762/25, рішенням у якій відмовлено у задоволенні позову Відділу житлово – комунального господарства Уманської міської ради до Відділу ДВС у м. Умані Уманського району Черкаської області ЦМУМЮ (м. Київ), третя особа ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування постанови.
Рішення суду залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.05.2025.
У межах даної справи судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що 19.08.2024 державним виконавцем складено акт про невиконання рішення суду та у відповідності до вимог ст. 63, ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про накладення на боржника – відділ ЖКГ Уманської міської ради штрафу в сумі 5100 гривень.
05.03.2025 державним виконавцем винесено постанову про накладення на боржника штрафу в сумі 10 200 грн.
Встановлені судами обставини свідчать про неповне виконання рішення суду, що набрало законної сили, і саме Відділ житлово – комунального господарства Уманської міської ради не вжив належних заходів з метою виконання судового рішення та не проявив достатньої розумності та обачності для того, щоб уникнути негативних наслідків, пов`язаних із невиконанням судового рішення.
Також, заперечуючи проти заявлених до стягнення відповідачем витрат на правничу допомогу, позивач зазначає, що має статус особи із інвалідністю ІІ групи, а тому вона звільнена від сплати судового збору у судах всіх інстанцій. 
Представник відповідача жодним чином не довів, що відповідачем понесені будь - які фактичні та неминучі витрати, а їх розмір є обґрунтованим.
Викладений у постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 11.11.2021 у справі №92/449/21 висновок не є релевантним до даних правовідносин, оскільки у тій справі стороною не була особа, визначена у п. 9 ч. 5 Закону України «Про судовий збір».
19.02.2026 відповідач через свого представника подав заперечення на відповідь на відзив, у яких на спростування позиції ОСОБА_1 вказує, що предметом розгляду справи № 580/2762/25 було не встановлення протиправності діяння відповідача, а перевірка законності прийняття державним виконавцем органу державної виконавчої служби постанови про накладення штрафу за невиконання рішення суду. Зокрема, зазначеними вище судовими рішеннями були встановлені такі обставини: наявність рішення, що підлягало виконанню; факт його невиконання; відсутність доведених поважних причин; правомірність застосування штрафу державним виконавцем. 
Тобто вказаними вище судовими рішеннями встановлено правомірність постанови державного виконавця про накладення штрафу і факт невиконання рішення суду. Однак означеними судовими рішеннями не встановлено деліктної протиправності діяння відповідача в розумінні ст. 1166, 1167 ЦК України. Суди під час розгляду справи №580/2762/25 не вирішували питання цивільної відповідальності відповідача та ними не були встановлені обставини, які могли б свідчити про те, що відповідач безпідставно ухилявся від виконання рішення, що він діяв недобросовісно або умисно не виконував рішення суду.
Сторона відповідача також зауважила, що накладення штрафу за невиконання рішення суду не завжди свідчить про наявну протиправну поведінку зі сторони боржника, яка може завдати моральної шкоди стягувачу. І навпаки відсутність накладених штрафів за невиконання рішення суду не завжди може свідчити про відсутність завданої моральної шкоди у зв`язку з невиконанням рішення суду. Відтак на позивача покладено обов`язок щодо доведення складу цивільного правопорушення загалом та наявності протиправних дій зі сторони відповідача, зокрема. Факт невиконання відповідачем згаданого позивачем рішення суду не може безумовно свідчити про протиправність діяння зі сторони відповідача. Оскільки в даному випадку має значення сама поведінка відповідача, чи були направлені його дії на належне виконання рішення суду, чи призвели його дії до настання моральної шкоди у позивача, у чому саме вони проявилися, чи існує між діями відповідача та моральною шкодою позивача причинно-наслідковий зв`язок. 
Однак позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження даних обставин. Крім того, позивачем не наведено жодних аргументів на спростування висновку відповідача про те, що розмір заявленої моральної шкоди позивача є завищеним, нічим не обґрунтованим та направленим на безпідставне збагачення, а не на відшкодування завданої моральної шкоди. Також позивач не навів жодних заперечень щодо того, що внаслідок його процесуальної поведінки в межах виконавчого провадження державним виконавцем не було прийнято рішення щодо завершення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконання рішення суду в повному обсязі. 
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Зазначила, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду задоволено її позов та зобов`язано відповідача надати відповідь на інформаційний запит. Упродовж трьох років відповідач судове рішення, що набрало законної сили, не виконує. Державним виконавцем на відповідача накладено два штрафи, правомірність останнього підтверджена рішенням суду. У результаті невиконання судового рішення позивач відчуває розчарування, змушена витрачати додатковий час для захисту своїх прав, це створює у позивача, яка є особою похилого віку та особою з інвалідністю, стан напруження. Невиконання судового рішення порушує права позивача, як стягувача. Ефективним захистом права на справедливий суд може вважатися лише виконання судового рішення. Порушення права позивача на отримання інформації, тривале невиконання судового рішення призводять до моральних страждань, неспокою та свідчить про наявність моральної шкоди, яку позивач оцінює у 50 000 гривень. 
Представник відповідача – адвокат Буряк О.Г. у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, стверджуючи про їх безпідставність та необґрунтованість. Вказав, що позивач не надала доказів протиправної поведінки відповідача, доказів спричинення їй моральної шкоди та причинно – наслідкового зв`язку між ними. Зазначив, що відповідач упродовж всього часу виконання судового рішення неодноразово надавав відповіді на інформаційний запит позивача, однак їх зміст не влаштовує ОСОБА_1 , що зумовлює неможливість завершення виконавчого провадження. З урахуванням доводів викладених у заявах по суті справи та додаткових поясненнях, представник відповідача просив залишити позов без задоволення та стягнути із позивача понесені Відділом ЖКГ Уманської міської ради витрати на правничу допомогу. 
Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на предмет їх належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність – з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Зі змісту цієї норми випливає, що основною умовою такого розгляду є те, що моральна шкода повинна бути заподіяна (похідною) протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин.
За приписами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної шкоди.
За загальним правилом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (пункт 64, заява № 40450/04, від 15 жовтня 2009 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.
Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.
Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст.23 ЦК України).
Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31.03.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Стаття 34 Конституції України закріплює, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.
За змістом частин першої, другої статті 7 Закону України «Про інформацію» право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.
Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначено Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI).
Право на доступ до публічної інформації гарантується, з поміж іншого, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом (пункт 1 частини першої статті 3 Закону № 2939-VI).
Згідно з ч. 2 статті 5 Закону № 2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.
Як слідує із матеріалів даної справи, позивач ОСОБА_1 10.08.2022 звернулась з інформаційним запитом до Відділу житлово-комунального господарства Уманської міської ради, в якому просила надати інформацію щодо власників квартир, яким надано дозволи на встановлення індивідуального опалення в будинку АДРЕСА_1 у період із 2010 по 2019 роки та надати копії рішень з даного питання.
Листом №712/06 від 15.08.2022 відповідач повідомив, що питання розгляду заяв пов`язаних з відключення споживачів від систем централізованого опалення, наданням дозволів на встановлення індивідуального опалення та винесення їх на розгляд засідання постійно діючої Комісії з розгляду питання щодо відключення споживачів від систем централізованого опалення (теплопостачання) покладено на відділ житлово- комунального господарства Уманської міської ради.
Також в листі зазначено, що відділ житлово-комунального господарства створено на підставі рішення Уманської міської ради від 30.05.2014 №3.9-54/6 «Про створення Відділу ЖКГ». У результаті аналізу існуючих документів встановлено, що відсутні рішення Комісії, які були прийняті до створення відділу житлово-комунального господарства Уманської міської ради та не приймались рішення щодо надання дозволу на встановлення індивідуального опалення з 2014 до 2019 року в будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Вважаючи, що надана відповідачем інформація є недостовірною, позивач звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду, рішенням якого у справі №580/6465/22 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправними дії Відділу житлово-комунального господарства Уманської міської ради щодо надання недостовірної інформації на інформаційний запит та зобов`язано відповідача надати позивачу достовірну, точну та повну інформацію на інформаційний запит від 10.08.2022.
Судове рішення набрало законної сили 04.03.2023 та звернуто до примусового виконання. Його виконання здійснюється у межах виконавчого провадження №75108455.
За невиконання рішення суду постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Черкаської області Центрльного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 19.08.2024 на боржника – Відділ житлово – комунального господарства Уманської міської ради накладено штраф у розмірі 5 100 гривень, а постановою старшого державного виконавця від 05.03.2025 за невиконання судового рішення та ненадання стягувачу запитуваної інформації – піддано штрафу на користь держави у розмірі 10 200 грн. 
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 14.04.2025 у справі №580/2762/25, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.07.2025, у задоволенні позову Відділу ЖКГ Уманської міської ради про скасування постанови старшого державного виконавця від 05.03.2025 про накладення на відповідача штрафу у розмірі 10 200 грн відмовлено. Залишаючи позов без задоволення, суди виходили із встановленого факту невиконання боржником судового рішення без поважних причин та ненадання відповідачем повної, точної та достовірної інформації на інформаційний запит від 10.08.2022. 
На час розгляду справи судом рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01.02.2023 в адміністративній справі №580/6465/22 не виконане, повна, точна та достовірна інформація на інформаційний запит ОСОБА_1 не надана, постанова про закінчення виконавчого провадження державним виконавцем не прийнята. 
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» особи, на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом.
Факт порушення прав позивача на публічну інформації підтверджено рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01.02.2023 у справі №580/6465/22, висновки якого мають преюдиційне значення у даній справі з огляду на положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України, за приписами якої обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц зазначено, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акту.
Подібні правові висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 3 липня 2018 року у справі № 917/1345/17 (провадження № 12-144гс18), від 8 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц (провадження № 14-20цс21).
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.
У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди.
Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.
При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
В силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування.
Наявність моральної шкоди позивач мотивує тим, що неправомірні дії відповідача призвели до того, що вона була змушена захищати своє порушене право у судовому порядку, витрачати додатковий час та докладати зусилля на оскарження дій відповідача, а отже витрачати значних зусиль та часу для його відновлення. Протиправні дії відповідача щодо ненадання інформації викликають у позивача психічне напруження у зв`язку із очікуванням відповіді, розчарування в діяльності розпорядника публічної інформації, тривалого погіршення самопочуття, що викликане тривогою, занепокоєнням, стресом, відчуттям несправедливості, що в сукупності призводить до зниження настрою, дратівливості, порушення сну. Тривале невиконання відповідачем судового рішення викликає у позивача дискомфорт, душевні хвилювання, що негативно вплинуло на повсякденний спосіб життя та спілкування із оточуючими. 
Проаналізувавши встановлені обставини цієї справи, суд дійшов висновку про те, що негативні емоції позивача внаслідок тривалого ненадання повної, точної та достовірної інформації на її звернення від 10.08.2022 перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із діями відповідача, а відтак завдали їй моральної шкоди.
При цьому, суд відхиляє як безпідставні доводи представника Відділу ЖКГ Уманської міської ради про відсутність протиправності дій відповідача, як ключового елементу деліктного правопорушення. Як свідчать досліджені судом матеріали справи, судове рішення перебуває на виконанні відділу примусового виконання рішень УЗПВР у Черкаській області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, боржник ухиляється від його виконання, у зв`язку із чим постановами старшого державного виконавця від 19.08.2024 та 05.03.2025 на відповідача накладено штраф, правомірність накладення якого підтверджена судовим рішенням, що набрало законної сили.
У відповідності до частини третьої, п`ятої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (справа «Станков проти Болгарії», № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).
У частині третій статті 12, частині першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц зроблено висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Зважаючи на глибину заподіяної моральної шкоди, характер та обсяг душевних страждань, яких зазнала позивач внаслідок протиправних дій відповідача, що знайшло своє підтвердження у рішенні Черкаського окружного адміністративного суду, тривалості моральних страждань у зв`язку з необхідністю докладання додаткових зусиль для відновлення свого права на звернення, доведення своїх вимог в суді та оскарження неправомірних дій відповідача, зважаючи на статус позивача, яка є особою похилого віку, має інвалідність ІІ групи, суд дійшов висновку, що моральна шкода підлягає відшкодуванню у розмірі 2 000 грн.
Виходячи із презумпції того, що порушення прав людини прямо суперечить головним конституційним нормам і завжди викликає у людини негативні емоції, суд, в контексті установлених обставин справи та виходячи із засад виваженості та справедливості, вважає, що такий розмір моральної шкоди є розумним та пропорційним глибині душевних страждань ОСОБА_1 .
Зазначене також узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19), відповідно до якого визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із таких положень чинного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Позивач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, від сплати судового збору при зверненні до суду із даним позовом звільнена на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Розмір судового збору у даній справі становить 1211,20 грн.
У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог із відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі: 48,44 грн (1211,20 грн*4%), іншу частину судового збору - компенсувати за рахунок держави. 
Представником відповідача до стягнення із позивача заявлені судові витрати на професійну правничу допомогу, які за змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представник відповідача надав копію Договору про надання правничої допомоги №ВЖКГ/02/2026 від 05.02.2026, укладеного між Відділом житлово – комунального господарства Уманської міської ради та Адвокатським об`єднанням «Юридична компанія «Капітал»; копію розрахунку витрат, які складають ціну договору; копію ордеру на надання відповідачу правничої допомоги адвокатом Буряком О.Г. в Христинівському районному суді Черкаської області та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, яким документований представник відповідача у даній справі. 
Згідно п. 4.1 Договору про надання правничої допомоги №ВЖКГ/02/2026 від 05.02.2026 ціна договору становить 10 000 гривень, у тому числі 1 666,67 грн ПДВ.
Відповідно до розрахунку витрат, що складають ціну Договору, який є Додатком №1 до договору про надання правничої допомоги №ВЖКГ/02/2026 від 05.02.2026, до таких витрат входить:
1) правовий аналіз позовної заяви ОСОБА_1 до відділу ЖКГ Уманської міської ради про стягнення моральної шкоди у справі №705/52/26;
2) підготовка та подання до суду першої інстанції відзиву на позовну заяву, підготовка і подання інших клопотань, заяв, скарг, які необхідні для представництва прав і законних інтересів Відділу ЖКГ;
3) представництво інтересів Відділу ЖКГ в суді першої інстанції у справі №705/52/26.
За змістом пунктів 4.2, 4.3 Договору про надання правничої допомоги №ВЖКГ/02/2026 від 05.02.2026 оплата повинна проводитися у формі безготівкових розрахунків після фактичного надання послуг. Підтвердженням факту надання послуг є акт здачі – приймання послуг, який складається Адвокатським об`єднанням та подається на затвердження замовнику. 
Судом встановлено, що відповідачем у даній справі понесені судові витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. Вони пов`язані із розглядом даної справи та підтверджені доказами. 
Позивач у поданій до суду відповіді на відзив проти їх стягнення заперечувала, зазначаючи, що представник відповідача жодним чином не довів, що Відділом ЖКГ Уманської міської ради понесені будь - які фактичні та неминучі витрати, а їх розмір є обґрунтованим.
Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Приписами ч. 9 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Зважаючи на те, що підставою позовних вимог ОСОБА_1 слугували протиправні дії відповідача як суб`єкта владних повноважень, що полягали у ненаданні повної, точної та достовірної інформації на її запит, неналежне виконання судового рішення упродовж трьох років, суд, керуючись нормою частини 9 статті 141 ЦПК України, понесені витрати на правничу допомогу у даній справі залишає за відповідачем. 
На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 5, 12, 13, 76 – 81, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 351 -352, 354 – 355 ЦПК України, суд 

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до Відділу житлово – комунального господарства Уманської міської ради про стягнення моральної шкоди, задовольнити частково.
Стягнути із Відділу житлово – комунального господарства Уманської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень.
Стягнути із Відділу житлово – комунального господарства Уманської міської ради на користь держави судовий збір у розмірі 48 (сорок вісім) гривень 44 копійки. Іншу частину судового збору – компенсувати за рахунок держави.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Текст рішення суду складений та проголошений 24 квітня 2026 року.

Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач – Відділ житлово – комунального господарства Уманської міської ради, ЄДРПОУ – 39358320, місцезнаходження: площа Соборності, 1, м. Умань, Черкаська область, 20300.

Суддя         Альона ШКОЛЬНА