Р І Ш Е Н Н Я 
іменем України 

Справа №377/392/26 
Провадження №2-о/377/16/26 

17 квітня 2026 року Славутицький міський суд Київської області у складі головуючої - судді Бабич Н.С., за участю секретаря судового засідання Присяжного В.В., за відсутності учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Славутичі в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Славутицький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, 
У С Т А Н О В И В:
14 квітня 2026 року до суду від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій вона просить встановити факт смерті її матері громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: Україна, Запорізька область, м. Кам`янка- Дніпровська, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_1 , у віці 67 років.
Заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій території в АДРЕСА_1 , померла мати заявниці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була зареєстрована за вказаною адресою. Маючи в наявності копію свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 18.03.2026, виданого Кам`янсько-Дніпровським районним Управлінням ЗАГС Запорізької області, виданим окупаційними органами на російській мові, заявниця звернулася до Славутицького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України із заявою про реєстрацію смерті, але 19.03.2026 отримала відмову у проведенні державної реєстрації смерті з причин відсутності підстав для проведення такої та видачі свідоцтва про смерть українського зразка відповідно до законодавства України на підставі пред`явлених документів, а отже отримати свідоцтво про смерть неможливо, оскільки відсутні документи, встановлені статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». У зв`язку з відмовою у проведенні державної реєстрації, заявниця вимушена звернутись до суду із заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України з метою проведення державної реєстрації смерті та отримання встановленого зразка України свідоцтва про смерть громадянина України.
Ухвалою судді від 14 квітня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи на 17 квітня 2026 року.
Заявниця в призначене судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, у поданій до суду заяві зазначено клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Заінтересована особа Славутицький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в призначене судове засідання свого представника не направив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чино, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу, представник заінтересованої особи Шаталова Т.О. просила розглянути справу за відсутності представника відділу, про що направила до суду відповідну заяву.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 
Перевіривши письмові докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 20 листопада 1981 року Кам`янка - Дніпровським районним відділом ЗАГС Запорізькій області, копія якого знаходиться в матеріалах справи, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Кам`янка - Дніпровська Запорізької області, про що 20 листопада 1981 року в книзі реєстрації актів про народженя зроблено відповідний запис за №233. Її батьком записаний ОСОБА_4 , матір`ю – ОСОБА_2 (а. с. 8).
Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 23 квітня 1997 року Камянсько – Дніпровським відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізької області, копія якого долучена до матеріалів справи, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , 23 квітня 1997 року зареєстрували шлюб у Камянсько – Дніпровському відділі реєстрації актів громадянського стану Запорізької області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 23 квітня 1997 року зроблено запис за № 28. Після одруження присвоєні прізвища: чоловіку ОСОБА_6 , дружині ОСОБА_6 (а. с 9).
З паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого 16 вересня 1999 року Кам`янсько-Дніпровським РВ УМВС України в Запорізькій області, видно, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народилась у м. Кам`янка – Дніпровська Запорізької області та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 10-15).
Як вбачається з медичного свідоцтва про смерть серії 23 № 201360090, виданого 17 березня 2026 року лікарем Кам`янсько-Дніпровської центральної районної лікарні на тимчасово окупованій території України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у АДРЕСА_1 , причина смерті: недостатність серцева, атеросклеротична хвороба серця (а. с. 16-17).
Відповідно до довідки про смерть № С-00279, виданої 18 березня 2026 року органом реєстрації актів цивільного стану м.Кам`янка-Дніпровська Запорізької області на тимчасово окупованій території України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Кам`янка – Дніпровська Запорізької області, причина смерті: недостатність серцева, атеросклеротична хвороба серця (а. с. 18).
Згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , виданим 18 березня 2026 року органом реєстрації актів цивільного стану м.Кам`янка-Дніпровська Запорізької області на тимчасово окупованій території України, мати заявниці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Кам`янка – Дніпровська Запорізької області (а.с. 19).
Заявниця просить встановити факт смерті матері ОСОБА_2 для отримання свідоцтва про смерть державного зразка України. 
Вирішуючи заяву про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, суд виходить з такого.
Особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях України визначається Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII від 15.04.2014 (далі Закон № 1207-VII). 
Відповідно до частини першої статті 1 Закону №1207-VII тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права. Тимчасова окупація Російською Федерацією територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для Російської Федерації жодних територіальних прав.
Згідно з частиною другою статті 1 Закону №1207-VII датою початку тимчасової окупації Російською Федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року.
Частиною другою статті 4 Закону № 1207-VII визначено, що правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.
Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1207-VII Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. 
За змістом частин першої-третьої статті 9 Закону №1207-VII державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України . Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.
Як зазначено у Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за № 380/43786 Кам`янсько-Дніпровська міська територіальна громада Василівського району Запорізької області, є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України з 27.02.2022.
Положеннями статей 3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Питання про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «Намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.
Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата, є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
У практиці Європейського суду з прав людини розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] є далеким від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).
Таким чином, суд може застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті як мінімум «реєстрація народжень, смертей і шлюбів», виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки встановлення цих фактів має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України).
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі №235/2357/17, від 07 вересня 2022 року у справі № 759/5313/21, від 25 жовтня 2023 року у справі № 607/1612/23, від 24 квітня 2024 року у справі №334/7625/23.
У контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Крім того, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої цієї статті суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Приписами пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Відповідно до частини першої статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.
Частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин.
Порядок державної реєстрації смерті регулюється Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» №2398-VI від 01.07.2010 ( далі Закон №2398-VI). 
Так, нормою частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
Пунктом 1 Глави 5 Розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є:
а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024;
б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024;
в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть;
г) рішення суду про оголошення особи померлою;
ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час;
д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів;
е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.
З матеріалів справи вбачається, що отримавши свідоцтво про смерть матері ОСОБА_2 на непідконтрольній Україні території, заявниця ОСОБА_1 звернулась до Славутицького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України із заявою про державну реєстрацію факту смерті особи. Славутицький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України розглянув подані документи та на підставі частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відмовив у проведенні державної реєстрації смерті (а. с. 20).
Досліджені судом докази підтверджують факт смерті громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кам`янка – Дніпровська Запорізької області, Україна, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Кам`янка – Дніпровська, Запорізької області, Україна, яке відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за № 380/43786, є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України з 27.02.2022.
Виходячи з викладених обставин, оскільки, факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати відповідний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», встановлення факту смерті матері заявниці у судовому порядку необхідно їй для отримання свідоцтва про смерть державного зразка України, то суд вважає, що заявлені вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. 
Відповідно до частини четвертої статті 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню.
На підставі викладеного, керуючись статтями 258-259, 263-265, 319 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
Заяву задовольнити.
Встановити факт смерті громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Кам`янка – Дніпровська Запорізької області, Україна, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Кам`янка – Дніпровська Василівського району Запорізької області, Україна. 
Рішення суду підлягає негайному виконанню. 
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Оскарження рішення не зупиняє його виконання.
Учасники справи:
Заявниця – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ; зареєстроване місце перебування як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_3 .
Заінтересована особа – Славутицький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, код ЄДРПОУ 26146149, місцезнаходження: Центральна площа, 7, місто Славутич Вишгородського району Київської області.
Повне рішення суду складено 17 квітня 2026 року.
Суддя  Н. С. Бабич