20.02.26 Справа № 469/356/25
2/469/131/26
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2026 року селище Березанка

Березанський районний суд Миколаївської області у складі:
Головуючого-судді - Тавлуя В.В., 
за участю секретаря судових засідань - Рогозевич С.О., 
учасники справи та їх представники:
позивачка ОСОБА_1 – не з`явилась, 
представник позивачки адвокат Старчеус О.П. – не з`явилась, 
відповідач ОСОБА_2 – не з`явився, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства,-    
встановив:

02 квітня 2025 року позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення батьківства, у якому просила встановити, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком позивачки; та внести зміни в актовий запис про народження позивачки стосовно батька, вказавши батьком ОСОБА_2 замість ОСОБА_3 .
В обґрунтування позову позивачка зазначила, що з 2002 по 2004 рік її матір проживала у цивільному шлюбі з відповідачем у власному будинку його матері ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , вели з ним спільне господарство та мали спільний бюджет. Від цих відносин ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася донька ОСОБА_1 , позивачка.
Оскільки шлюб з відповідачем та матір`ю не було зареєстровано, то відомості про батька в актовому записі про її народження були записані зі слів матері і лише її по батькові було зазначено батькове, як ОСОБА_5 .
Відповідач визнавав позивачку своєю донькою. Після її народження забирав матір з пологового будинку, весь час за період спільного проживання піклувався про позивачку.
З 2004 року відповідач почав їздити на заробітки до росії і з того часу родина розпалася. Зараз відповідач проживає в росії, але точне місце перебування його за кордоном їй невідоме.
Деякий час він приїздив до України, останній раз – на похованні своєї матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
З того часу відповідач інколи їй телефонує, але повертатися до України він не бажає та місце свого перебування не повідомляє.
Вона є єдиною дитиною відповідача і тому бажає встановити батьківство відповідача щодо себе. Відповідач знає про це і не заперечує проти цього, але через певні обставини приїхати до України він не може. 

08 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження (а. с.30).
Ухвалою суду від 03 липня 2025 року закрито підготовче провадження у справі, та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.41).

У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, представник позивачки надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача (а.с.66). 

Відповідач ОСОБА_1 неодноразово повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, зокрема, у спосіб передбачений п.2 ч.7, ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом публікації оголошення на офіційному ВЕБ-сайті Березанського районного суду Миколаївської області, однак у судове засідання не з`явився, не повідомив про причину своєї неявки, відзиву на позовну заяву та пояснень щодо позову до суду не надав (а.с.71-73). 

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Виходячи з того, що відповідач неодноразово не з`являвся у судові засідання, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Допитавши свідків та дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і підставі доказів, поданих учасниками справи.
Судом установлено, що позивачка ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт.Березанка Миколаївської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно відділом ДРАЦС Березанського РУЮ Миколаївської області 24 листопада 2011 року (а.с.12). 

Як вбачається з вказаного свідоцтва про народження та актового запису про народження №45, складеного Березанським відділом ДРАЦС Березанського РУЮ Миколаївської області 05 грудня 2003 року, матір`ю позивачки є ОСОБА_6 , запис про батька ОСОБА_3 внесений на підставі заяви матері (а.с.47).

Відповідно до довідки Березанської селищної ради та Витягу з реєстру територіальної громади станом на 04.04.2025 року відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 03 серпня 2001 року (а.с.14, 29).
Матір позивачки ОСОБА_6 була зареєстрована за тією ж адресою: АДРЕСА_1 , з 03 вересня 2002 року по 09 січня 2004 року, що підтверджується копією паспорту ОСОБА_6 (а.с.20-21).

Допитані судом свідки ОСОБА_7 , яка є хрещеною матір`ю позивачки, та ОСОБА_8 яка знає позивачку з дня її народження, у судовому засіданні підтвердили той факт, що матір позивачки ОСОБА_6 дійсно проживала протягом трьох років у незареєстрованому шлюбі разом з ОСОБА_2 у будинку його матері за адресою: АДРЕСА_1 , у спільному проживанні у яких народилася донька ОСОБА_1 . ОСОБА_2 визнавав ОСОБА_9 як свою дитину, надавав кошти на її утримання, спілкувався з нею. Згодом він виїхав за кордон на заробітки і його місцезнаходження їм невідоме. 

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» надано роз`яснення, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені уст.128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених уст.53 КпШС України УРСР (1969 року), суди вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини (п.3).

Відтак, враховуючи, що позивачка народилася  ІНФОРМАЦІЯ_2 , то суд керується положеннями КпШС, чинними на момент виникнення правовідносин між сторонами.
Відповідно до статті 53 КпШС походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають в шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків, батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягненню нею повноліття.
При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.
За змістом наведеної норми закону встановлення судом батьківства може мати місце в разі доведення хоча б однієї із зазначених обставин: спільного проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.
Статтею 55 КпШС передбачено, що якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері, а запис про батька дитини - за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується згідно з рішенням суду.
При народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім`я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою.
Відповідно до роз`яснень у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» від 12 червня 1998 року № 16, згідно зі ст.53 КпШС підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства.
Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.
Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання батьківства.

Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» спір про походження дитини від осіб, які не перебували у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою одним із батьків; особою, котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

Таким чином, суд вважає обставини, якими позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги, повністю підтвердженими у судовому засіданні, і доходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. 

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.53, 55 КпШС, ст.ст.12, 13, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, –   
у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства задовольнити.

Встановити, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Внести зміни в актовий запис про народження №45, складений 05 грудня 2003 року Березанським відділом ДРАЦС у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , змінивши запис про батька дитини з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Позивач має право оскаржити заочне рішення у загальному порядку, встановленому ЦПК України, шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України, шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено 20 лютого 2026 року.
Суддя: