Справа № 159/5338/25
Провадження № 2/159/164/26

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2026 року м. Ковель 
Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі головуючого судді Шишиліна О.Г., за участі секретаря Сабецької К.О., розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу загального провадження за позовом ОСОБА_1 до Ковельської міської ради Волинської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Кооперативу по експлуатації гаражів «Машинобудівельник» про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування,-
ВСТАНОВИВ
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Ковельської міської ради Волинської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Кооперативу по експлуатації гаражів «Машинобудівельник» про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер йогобатько ОСОБА_4 . Позивач прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті батька, шляхом спільного проживання разом з спадкодавцем на момент відкриття спадщини. До складу спадкової маси, з поміж іншого, увійшов гараж № НОМЕР_1 в гаражному кооперативі по експлуатації гаражів «Машинобудівельник» по вулиці Варшавській в місті Ковель, Волинської області. У зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на гараж, нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, яка відкрилась після смертійого батька ОСОБА_4 . Позивач зазначає, що за вказаних обставин реалізація його спадкових прав можлива лише в судовому порядку, шляхом визнання за ним відповідного права.
Ухвалою суду від 05.08.2025 відкрито провадження у справі, яку ухвалено розглядати у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 06.10.2025 до участі у справі залучено співвідповідачем Кооператив по експлуатації гаражів «Машинобудівельник».
Ухвалою суду від 12.11.2025 підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду.
Позивач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримують повністю, з підстав, викладених у позовній заяві та просять його задовольнити.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають та не заперечують проти задоволення позову.
Представник відповідача Кооперативу по експлуатації гаражів «Машинобудівельник» в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання.
За змістом частин четвертої та п`ятоїстатті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
У Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 вказано, що за таких умов відмінність між датою судового засідання, про час та місце якого учасники справи були належним чином повідомлені, та датою складання повного судового рішення не свідчить про порушення порядку повідомлення учасників справи про час та місце проведення судового засідання та не є підставою для скасування судового рішення.
Отже за таких умов датою рішення суд зазначає дату складання повного тексту рішення.
Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку про таке.
З довідок Кооперативу по експлуатації гаражів «Машинобудівельник» від 09.09.2025, №23 та від 09.09.2025, №22 вбачається, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , був членом Кооперативу по експлуатації гаражів «Машинобудівельник» та власником гаража № НОМЕР_1 . ОСОБА_4 повністю вніс свій пайовий внесок, заборгованості по сплаті членських внесків немає. Рік побудови гаража 1991.
З будівельного паспорту на забудову земельної ділянки вбачається, що рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради народнихдепутатів від 29.06.1993, №138 ОСОБА_4 виділено земельну ділянку під будівництво індивідуального гаража № НОМЕР_1 в районі машзаводу. В акті обстеження забудови і технічного стану будівлі індивідуального гаража від 07.04.2023 року виданого та затвердженого КП «Госпрозрахункове проектно-виробниче архітектурно-планувальне бюро м.Ковеля» зазначено, що гараж побудований ОСОБА_4 відповідає затвердженому головним архітектором міста будівельному паспорту №677 від 05.07.1993 та генеральному плану забудови гаражного масиву, гараж побудований згідно норм і вимог ДБН.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій».
У висновку відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Ковельської міської ради від 05.04.2023, №22.19/24 зазначено, що гараж № НОМЕР_1 побудований ОСОБА_4 відповідає будівельному паспорту, генеральному плану забудови гаражного масиву та нормам ДБН.
В технічному паспорті на об`єкт нерухомого майна зазначено, що гараж побудований 1991 році.
Згідно з довідкою Комунального підприємства «Волиньпроект» Волинської обласної ради від 09.07.2025, №3475/01-04 право власності станом на 31.12.2012 на нерухоме майно, гараж № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , гаражний кооператив «Машинобудівельник» не зареєстровано.
З архівних витягів з рішень виконавчого комітету Ковельської міської Ради народних депутатів від 10.11.1988, №266, від 15.12.1988, №292 вбачається, що за кооперативом «Машинобудівельник» в кв. АДРЕСА_2 закріпили земельну ділянку площею 4,6 га існуючих гаражів та виділили кооперативу «Машинобудівельник» земельну ділянку площею 2,5 га в кварталі АДРЕСА_2 під будівництво гаражів.
Відповідно достатті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмеженьофіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно з частиною четвертоюстатті 3 зазначеного Законуречові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.
Отже, право власності на збудоване до набрання чинностіЗаконом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»(03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Крім того, згідно з частинами першою та другоюстатті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.
Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення»(втратила чинність).
Враховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.
Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1).
Вищезазначена позиція викладена у Постанові ВС від 10 жовтня 2018 року посправі №557/1209/16-ц.
Згідно з нормою ч. 1 ст. 15 Закону України «Про власність», яка діяла на момент побудовий гаража, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.
Як роз`яснено в пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 28.06.1991 року «Про практику розгляду судами цивільних справ пов`язаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів», у справах про право на пай і на гараж судам належить виходити з того, що член ГБК, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває права власності на це майно і в праві розпоряджатися ним на свій розсуд.
Таким чином, суд дійшов висновку, що право власності ОСОБА_4 на гараж виникло з моменту його побудови у 1991 році відповідно до вимог діючого на той час законодавства.
В свідоцтві про смерть НОМЕР_2 вказано, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблено актовий запис №468.
З матеріалів спадкової справи №173/2022 заведеної після смерті ОСОБА_4 вбачається, що спадщину після його смерті прийняли дружина ОСОБА_2 та діти – ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , шляхом спільного проживання з спадкодавцем та шляхом подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Між спадкоємцями 06 квітня 2023 року було посвідчено договір про поділ спадщини за яким позивачу ОСОБА_1 переходить право власності на гараж № НОМЕР_1 , що знаходиться в гаражному кооперативі по експлуатації гаражів «Машинобудівельник» по вул.. Варшавська в м. Ковель, Волинської області, а відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 – частка квартири та земельні ділянки. «06» квітня 2023 року відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було видано свідоцтва про право на спадщину за законом на їх частки спадщини. Інші спадкоємці після смерті ОСОБА_4 відсутні.
Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.
Згідно з ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. 
Згідно з ч. 1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 
Як передбачено ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Таким чином, відсутність державної реєстрації права власності на спірне майно, яке ввійшло до складу спадщини померлого ОСОБА_4 позбавляє позивача права на спадкування.
Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в Постанові від 10 жовтня 2018 року у справі №557/1209/16-ц.
Постановою від 06квітня 2023 року, №146/02-31 приватний нотаріус Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Олєйнікова О. В. відмовила позивачу у видачі свідоцтва на спадщину на гаражз підстав відсутності правовстановлюючих документів.
Враховуючи час побудови нерухомого майна, яке спадкується, відсутність ознак самовільного будівництва, суд вважає необхідним вжити заходи для захисту прав позива ча ОСОБА_1 , в спосіб, передбачений ст. 16 ЦК України, а саме шляхом визнання права власності на спірне нерухоме майно в порядку спадкування.
Керуючись ст. 4, 12-13, 19, 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 279, 354, 430 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ
Позов ОСОБА_1 до Ковельської міської ради Волинської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Кооперативу по експлуатації гаражів «Машинобудівельник» про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування задовольнити повністю. 
Визнати за ОСОБА_1 право власності на гараж № НОМЕР_1 в гаражному кооперативі по експлуатації гаражів «Машинобудівельник» по вулиці Варшавській в місті Ковель, Волинської області в порядку спадкування за законом після смерті батька – ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 16.02.2026 року.

Головуючий:	О. Г. ШИШИЛІН