ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 605/321/23
провадження № 61-10648св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 08 березня 2024 року в складі судді Горуца Р. О. і постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 червня 2024 року в складі колегії суддів:ХрапакН.М., Костіва О. З., Хоми М. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому просив усунути йому перешкоди в користуванні земельними ділянками шляхом:
визнання недійсним державного акта на права власності на земельну ділянку серії ІІІ-ТР № 035214 від 30 грудня 1999 року на ім`я ОСОБА_5 ;
визнання недійсним і скасування свідоцтва про право на спадщину № 392, виданого 29 травня 2017 року на ім`я спадкоємця ОСОБА_3 у частині успадкованої нею земельної ділянки площею 1,6899 га з кадастровим номером 6124885000:01:001:0314;
визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 6124885000:01:001:0314, здійснену 30 грудня 1999 року в Державному земельному кадастрі та одночасно скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на цю земельну ділянку, вчинену 29 травня 2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, запис про право власності № 20650798;
визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 997960 від 30 квітня 2009 року на ім`я ОСОБА_6 ;
визнання недійсним і скасування свідоцтва про право на спадщину № 200, виданого 05 квітня 2012 року на ім`я спадкоємця ОСОБА_2 в частині успадкованої нею земельної ділянки площею 1,6872 га з кадастровим номером 6124885000:01:001:0313;
визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 6124885000:01:001:0313, здійснену 30 квітня 2009 року в Державному земельному кадастрі та одночасно скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на цю земельну ділянку, вчинену 18 вересня 2018 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, запис про право власності № 27976926;
визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 997961 від 10 квітня 2009 року на ім`я ОСОБА_4 ;
та визнання незаконною і скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 6124885000:01:001:0850, здійснену 10 квітня 2009 року в Державному земельному кадастрі та одночасно скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на цю земельну ділянку, вчинену 03 вересня 2018 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, запис про право власності № 27807558.
Позовні вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_7 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати ОСОБА_8 .
На підставі державних актів від 11 грудня 1999 року його батькам належали земельні ділянки площею 2,22 га та 2,26 га, розташовані на території Мужилівської сільської ради Тернопільської області.
Він звернувся до Підгаєцької нотаріальної державної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батьків.
Однак оформити право власності на успадковані земельні ділянки він не може, оскільки при внесенні до Державного земельного кадастру відомостей про ці земельні ділянки виявлено, що в межах земельних ділянок знаходяться частини земельних ділянок з кадастровими номерами 6124885000:01:001:0313, 6124885000:01:001:0314 та 6124885000:01:001:0850, які належать відповідачам.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 08 березня 2024 року, залишеного без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 18 червня 2024 року, у позові відмовлено.
Суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач обрав неналежний спосіб захисту, яким у спірних правовідносинах має бути звернення до суду з віндикаційним позовом.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У липні 2024 року ОСОБА_9 через представника ОСОБА_10 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 08 березня 2024 року і постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 червня 2024 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Як на підставу касаційного оскарження посилається на неправильне застосування cудами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суди не врахували висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 07 листопада 2018 року в справі № 488/5027/14-ц, від 14 листопада 2018 року в справі № 183/1617/16, від 06 липня 2022 року в справі № 914/2618/16; відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що обраний ним спосіб захисту є належним. Факт накладення спірних земельних ділянок на успадковані ним земельні ділянки встановлений компетентним органом і не заперечувався відповідачами.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 23 серпня 2024 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
16 вересня 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
Відповідачі через представника ОСОБА_11 подали до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому просять залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини, встановлені судами
На підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ТР № 020837 від 11 грудня 1999 року ОСОБА_12 належала земельна ділянка площею 2,26 га, яка розташована на території Мужилівської сільської ради Тернопільської області.
На підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ТР № 020836 від 11 грудня 1999 року ОСОБА_8 належала земельна ділянка площею 2,22 га., яка розташована на території Мужилівської сільської ради Тернопільської області.
Відповідач ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 1,68 га з кадастровим номером 6124885000:01:001:0850, про що свідчить державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 997961 від 30 квітня 2009 року.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 квітня 2012 року відповідач   ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 1,69 га з кадастровим номером 6124885000:01:001:0313, яка належала ОСОБА_6 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 997960.
Відповідач ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 1,69 га з кадастровим номером 6124885000:01:001:0314, яку вона успадкувала після смерті ОСОБА_5 , якому земельна ділянка належала на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ТР № 035214 від 30 грудня 1999 року.
Батько позивача ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а мати ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивач після смерті своїх батьків прийняв спадщину у вигляді двох земельних ділянок, що належали його батькам, так як проживав разом із спадкодавцями.
На замовлення позивача як спадкоємця, з метою внесення відомостей до Державного земельного кадастру (присвоєння кадастрових номерів ділянкам та їх державної реєстрації як об`єктів цивільних прав) про успадковані ним земельні ділянки була розроблена ДП «Тернопільський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» відповідна технічна документація щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості).
Рішеннями державного кадастрового реєстратора від 14 квітня 2017 року ОСОБА_1 відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру. Однією з підстав відмови зазначено, що ділянки, що реєструються (успадковані позивачем після смерті батьків), частково знаходяться в межах земельних ділянок, які зареєстровані за ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.
Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.
Обрання неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.
Предметом позову в цій справі є вимоги про визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку, свідоцтв про право на спадщину та скасування державної реєстрації права власності за відповідачами на земельні ділянки.
Як на підставу позову позивач посилався на порушення його права власності на успадковані ним земельні ділянки, оскільки такі ділянки частково накладаються на земельні ділянки, право власності на які зареєстровано за відповідачами.
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності на частину земельної ділянки зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є позов про витребування тієї частини земельної ділянки, що належить на праві власності позивачу та накладається на земельну ділянку, яка знаходиться у власності відповідача.
Не може бути належним (правомірним) спосіб захисту, який спричиняє втручання у право на майно, щодо якого немає спору.
При цьому спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього.
Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право.
Таким чином, установивши, що позивач звернувся до суду з неналежним способом захисту своїх прав, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, обґрунтовано відмовив у позові.
Висновок судів не суперечить висновкам, викладеним Верховним Судом у наведених у касаційній скарзі постановах.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до власного тлумаченнязаявником норм законодавства та необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх скасування.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду без змін.
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 08 березня 2024 року і постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 червня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: М. Ю. Тітов
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко