ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2026 року	справа № 380/21676/25	

зал судових засідань № 12
Львівський окружний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Кузана Р.І.,
секретар судового засідання Хмелик І.А.,
за участю: 
представника позивача Галайського О.В.,
представника відповідача Бурбило Г.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмежено відповідальністю «РАВА-РУСЬКЕ ЗАГОТІВЕЛЬНО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в :

Товариство з обмежено відповідальністю «РАВА-РУСЬКЕ ЗАГОТІВЕЛЬНО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО» (місцезнаходження: 80313, Львівська область, Львівський район, с. Синьковичі, код ЄДРПОУ 20801920) (далі – позивач, ТзОВ «РАВА–РУСЬКЕ ЗВП») звернулось до суду з позовом до Львівської митниці (місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1, код ЄДРПОУ 43971343) (далі – відповідач, Львівська митниця), в якому просить: визнати протиправними та скасувати ППР №UA2090002025275 від 23.07.2025 та №UA2090002025413 від 09.10.2025 складені Львівською митницею щодо ТзОВ «РАВА–РУСЬКЕ ЗВП».
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що Львівською митницею складено щодо ТзОВ «РАВА–РУСЬКЕ ЗВП» акт №92/25/7.4-19/20801920 від 12.06.2025 про результати документальної невиїзної перевірки дотримання вимог законодавства України з питань митної справи щодо обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, в тому числі залежно від країни походження товарів при переміщенні через митний кордон України товарів за митними деклараціями від 21.11.2022 №UA209180/2022/080379, від 12.10.2022 №UA209180/2022/073101, від 31.01.2023 №UA209180/2023/003482. Згідно з висновками даного акту, позивачем нібито було порушено: 
- статті 15 Доповнення 1 до Регіональної конвенції, ч.1 ст.257, ч.2 ст.46 МК України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита.
- пп.в) п.185.1 ст.185, п.187.8 ст.187, п.190.1 ст.190 ПК України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ПДВ за митними деклараціями. 
Як випливає зі змісту акту перевірки, Державна митна служба України листом від 25.07.2024 №15/15-03-01/7/3990 інформувала Львівську митницю про отримання від уповноваженого органу Словацької Республіки листа від 18.07.2024 №362688/2024 2000102/61 з результатами процесу перевірки сертифіката з перевезення (походження) товару форми EUR.1 від 30.01.2023р. №А752319.
Державна митна служба України листом від 30.07.2024 №15/15-03-01/7/4053 інформувала Львівську митницю про отримання від уповноваженого органу Словацької Республіки листа від 24.07.2024 №371825/2024-2000102/CU-263/23 з результатами процесу перевірки сертифікатів з перевезення (походження) товарів форми EUR.1 №А765379 від 03.10.2022, №А763407 від 16.11.2022. Уповноваженим органом Словацької Республіки у зазначеному листі повідомлено наступне: наші розслідування показали, що сертифікати на перевезення EUR.1, в тому числі №А763407 та №А765379, видані та схвалені Митним управлінням Міхаловце. Результати перевірки походження транспортних засобів, поставлених з інших-країн членів ЄС, показали, що автомобілі були помилково вказані як товари походження з ЄС. Автомобілі не підпадають під преференційний режим відповідно до Додатку І до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження в рамках Протоколу І до Договору про співробітництво, укладеного між ЄС та його країнами-членами з однієї сторони, та Україною, з іншої сторони. Виходячи з вищевказаних фактів, перевірені сертифікати EUR.1 не відповідають вимогам щодо точності, тому не є дійсним доказом походження в розумінні протоколу. 
Не погодившись з такими висновками, позивач скористався правом на подання заперечення на Акт, які не були взяті до уваги відповідачем. ТзОВ «РАВА–РУСЬКЕ ЗВП» 02.08.2025 отримано оскаржувані ППР №UA2090002025275 від 23.07.2025 на суму 205856,25 грн та №UA2090002025276 від 23.07.2025 на суму 51464,08 грн. 
Не погодившись з даними рішеннями, такі були оскаржені в адміністративному порядку до Державної митної служби України. За результатами розгляду скарги, рішенням Державної митної служби України від 07.10.2025, скарга позивача задоволена частково, ППР №UA2090002025275 від 23.07.2025 залишено в силі, а ППР №UA2090002025276 від 23.07.2025 - відкликано. Після чого, Львівською митницею складено нове ППР №UA2090002025413 від 09.10.2025 на суму 45288,37 грн.
Позивач зазначає, що при імпорті товару він діяв добросовісно, ним було дотримано всіх вимог законодавства при здійсненні митного контролю та надано усі належним чином оформлені документи на підтвердження ввезення товару та можливості застосування пільгових ставок ввізного мита. Митні органи України, в свою чергу, не мають повноважень самостійно визнавати сертифікати EUR.1 недійсними або скасовувати їх дію, якщо такі сертифікати видані компетентним органом іншої держави-члена ЄС та не відкликані офіційно стороною, що їх видала. Відповідно, винесення спірних ППР ґрунтується на неналежних доказах і здійснене з перевищенням наданих митниці повноважень. Вказує, що ні митним органом України, ні митним органом експортера, не дотримано передбаченої Конвенцією процедури перевірки та належного підтвердження достовірності документів, що виключає правомірність проведення перевірки позивача та складення оскаржуваних ППР. Просить позов задовольнити повністю.
Ухвалою судді від 03.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. 
Відповідач 21.11.2025 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що за результатами проведеної перевірки складено акт від 12.06.2025 №92/25/7.4.-19/20801920, яким встановлено порушення ТзОВ «РАВА–РУСЬКЕ ЗВП» вимог статті 15 Доповнення 1 до Регіональної конвенції, частини другої статті 46, частини першої статті 257 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент здійснення митного оформлення), підпункту в) пункту 185.1 статті 185, пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України. На підставі висновків вказаного акта перевірки прийнято спірні податкові повідомлення рішення. 
В ході проведеної перевірки встановлено, що ТзОВ «РАВА–РУСЬКЕ ЗВП» за митною декларацією від 21.11.2022 №UA209180/2022/080379 ввезено на митну територію України товар «Сідельний тягач для перевезення напівпричепів, бувший у користуванні, дизельний, двоосний, марки: SCANIA, тип:N320 модель: R410 номер кузова: НОМЕР_1 …», за митною декларацією від 12.10.2022 №UA209180/2022/073101 ввезено товар – «Сідельний тягач для перевезення напівпричепів, бувший у користуванні, дизельний, двохосних, марки: SCANIA, тип: N320 модель: G410, номер кузова: НОМЕР_2 …» та за митною декларацією від 31.01.2023 № UA209180/2023/003482 ввезено товар «Сідельний тягач для перевезення напівпричепів, бувший у користуванні, дизельний, двоосний, марки: VOLVO, модель: FH, номер кузова: НОМЕР_3 …». Зазначені товари декларувалися платником податків із застосуванням преференції за кодом « 410» і, як наслідок, з умовним нарахуванням ввізного мита та без сплати такого в рамках дії норм статті 15 Доповнення 1 до Регіональної конвенції про пан євро-середземноморські преференційні правила походження (далі - Регіональна конвенція). Застосування пільги зі сплати ввізного мита ТзОВ «РАВА–РУСЬКЕ ЗВП» було здійснено на підставі наданих під час митного оформлення товарів преференційних документів від 16.11.2022 №А 763407, від 03.10.2022 №А 765379, від 30.01.2023 №А 752319, які вказані у графі 44 митних декларацій від 21.11.2022 №UA209180/2022/080379, від 12.10.2022 №UA209180/2022/073101, від 31.01.2023 № UA209180/2023/003482 відповідно, під кодом « 0954» – «сертифікат з перевезення (походження) товарів форми EUR.1». Країна походження товарів у графі 34 митних декларацій вказано «EU» (Європейський Союз) та було заявлено декларантом на підставі відомостей, наявних у зазначених сертифікатах з перевезення (походження) товарів форми EUR.1.
Зазначає, що керуючись статтею 32 Доповнення І «Підтвердження походження» до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференції правил походження, Державною митною службою України направлено на перевірку до уповноваженого органу Словаччини сертифікати з перевезення (походження) товарів форми EUR.1 від 16.11.2022 №А 763407, від 03.10.2022 №А 765379, від 30.01.2023 №А 752319. Державна митна служба України листом від 25.07.2024 №15/15-03-01/7/3990 інформувала Львівську митницю про отримання від уповноваженого органу Словацької Республіки листа від 18.07.2024 №362688/2024-2000102/61Не, з результатами процесу перевірки сертифікатів з перевезення (походження) товару форми EUR.1, зокрема сертифіката від 30.01.2023 №А 752319. Так, уповноваженим органом Словацької Республіки у зазначеному листі повідомлено наступне: сертифікати перевезення EUR.1, в тому числі №А 752319, є справжнім, видані та підтверджені Митним управлінням Міхаловце. Результати під перевірки цих документів показали, що декларації підроблені та не можуть бути чинними супроводжуючими документами. Враховуючи ці факти, зазначає, що перевірені сертифікати EUR.1 не є чинними доказами походження відповідно до Додатку І до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження в рамках Протоколу І до Договору про співробітництво, укладеного між ЄС та його країнами-членами з однієї сторони, та Україною, з іншої сторони, відповідно товари (вживані напівпричепи) не підпадають під преференційний режим відповідно до протоколу. 
Крім цього, Державна митна служба України листом від 30.07.2024 №15/15-03-01/7/4053 інформувала Львівську митницю про отримання від уповноваженого органу Словацької Республіки листа від 24.07.2024 №371825/2024-2000102/CU-263/23 з результатами процесу перевірки сертифікатів з перевезення (походження) товарів форми EUR.1, зокрема сертифікатів від 16.11.2022 №А 763407 та від 03.10.2022 №А 765379. Так, уповноваженим органом Словацької Республіки у зазначеному листі повідомлено наступне: «наші розслідування показали, що сертифікати на перевезення EUR.1, в тому числі №А 763407 та №А 765379, видані та схвалені Митним управлінням Міхаловце. Результати під перевірки походження транспортних засобів, поставлених з інших-країн членів ЄС, показали, що автомобілі були помилково вказані як товари походження з ЄС. Автомобілі не підпадають під преференційний режим відповідно до Додатку І до Регіональної конвенції про пан євро-середземноморські преференційні правила походження в рамках Протоколу І до Договору ро співробітництво, укладеного між ЄС та його країнами-членами з однієї сторони, та Україною, з іншої сторони. Виходячи з вищевказаних фактів, перевірені сертифікати EUR.1 не відповідають вимогам щодо точності, тому не є дійсним доказом походження в розумінні протоколу». Крім цього, уповноваженим органом Словацької Республіки у графі 14 сертифікатів з перевезення (походження) товарів форми EUR.1 від 16.11.2022 №А 763407, від 03.10.2022 №А 765379, від 30.01.2023 №А 752319 внесено відмітку: «Не відповідає вимогам щодо достовірності й правильності інформації, що міститься в ньому».
Враховуючи викладене, за результатами перевірки документів походження уповноваженим органом Словацької Республіки не підтверджено преференційне походження товарів, оформлених ТзОВ «РАВА-РУСЬКЕ ЗВП» за митними деклараціями від 21.11.2022 №UA209180/2022/080379, від 12.10.2022 №UA209180/2022/073101, від 31.01.2023 № UA209180/2023/003482. Таким чином, сертифікати з перевезення товару EUR.1, які надавалися до митного органу разом із зазначеними вище митними деклараціями, з урахуванням результатів їх перевірки не можуть вважатись належною підставою для застосування скаржником преференції за кодом « 410» при митному оформленні товарів. З врахуванням викладеного просить в задоволенні позову відмовити повністю.
Представником позивача 26.11.2026 подано відповідь на відзив.
Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
На підставі пункту 9 частини першої статті 336, абзацу 3 частини другої статті 344-1, пункту 2 частини третьої статті 345, пункту 2 частини другої статті 351, підпункту 1 пункту 912 та з урахуванням пункту 934 розділу ХХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Митного кодексу України від 13 березня 2012 року № 4495-VI (зі змінами та доповненнями), у зв`язку з надходженням від уповноважених органів (організацій) іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження дотримання критеріїв походження поданих митному органові документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, відповідно до наказу Львівської митниці 19.05.2025 №190 проведено документальну невиїзну перевірку дотримання ТзОВ «РАВА–РУСЬКЕ ЗВП» (ЄДРПОУ 20801920) вимог законодавства України з питань митної справи щодо обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, в тому числі залежно від країни походження товарів при переміщенні через митний кордон України товарів за митними деклараціями від 21.11.2022 №UA209180/2022/080379, від 12.10.2022 №UA209180/2022/073101, від 31.01.2023 № UA209180/2023/003482. 
За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт від 12.06.2025 №92/25/7.4.-19/20801920, яким встановлено порушення ТзОВ «РАВА–РУСЬКЕ ЗВП» вимог статті 15 Доповнення 1 до Регіональної конвенції, частини другої статті 46, частини першої статті 257 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент здійснення митного оформлення), підпункту в) пункту 185.1 статті 185, пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України.
Так, в ході проведеної перевірки встановлено, що ТзОВ «РАВА–РУСЬКЕ ЗВП» за митною декларацією від 21.11.2022 №UA209180/2022/080379 ввезено на митну територію України товар «Сідельний тягач для перевезення напівпричепів, бувший у користуванні, дизельний, двохосний, марки: SCANIA, тип:N320 модель: R410 номер кузова: НОМЕР_1 …», за митною декларацією від 12.10.2022 №UA209180/2022/073101 ввезено товар – «Сідельний тягач для перевезення напівпричепів, бувший у користуванні, дизельний, двохосний, марки: SCANIA, тип: N320 модель: G410, номер кузова: НОМЕР_2 …» та за митною декларацією від 31.01.2023 № UA209180/2023/003482 ввезено товар «Сідельний тягач для перевезення напівпричепів, бувший у користуванні, дизельний, двохосний, марки: VOLVO, модель: FH, номер кузова: НОМЕР_3 …». 
Зазначені товари декларувалися платником податків із застосуванням преференції за кодом « 410» і, як наслідок, з умовним нарахуванням ввізного мита та без сплати такого в рамках дії норм статті 15 Доповнення 1 до Регіональної конвенції про пан євро-середземноморські преференційні правила походження (далі - Регіональна конвенція). Застосування пільги зі сплати ввізного мита ТзОВ «РАВА–РУСЬКЕ ЗВП» здійснено на підставі наданих під час митного оформлення товарів преференційних документів від 16.11.2022 №А 763407, від 03.10.2022 №А 765379, від 30.01.2023 №А 752319, які вказані у графі 44 митних декларацій від 21.11.2022 №UA209180/2022/080379, від 12.10.2022 №UA209180/2022/073101, від 31.01.2023 № UA209180/2023/003482 відповідно, під кодом « 0954» – «сертифікат з перевезення (походження) товарів форми EUR.1». 
Країна походження товарів у графі 34 митних декларацій вказано «EU» (Європейський Союз) та було заявлено декларантом на підставі відомостей, наявних у зазначених сертифікатах з перевезення (походження) товарів форми EUR.1.
За результатами перевірки документів походження уповноваженим органом Словацької Республіки не підтверджено преференційне походження товарів, оформлених ТзОВ «РАВА-РУСЬКЕ ЗВП» за митними деклараціями від 21.11.2022 №UA209180/2022/080379, від 12.10.2022 №UA209180/2022/073101, від 31.01.2023 № UA209180/2023/003482.
Зі змісту акту перевірки випливає, що контролюючим органом встановлено порушення вимог:
- статті 15 Доповнення 1 до Регіональної конвенції (в редакції, чинній на момент здійснення митного оформлення), частини першої статті 257, частини другої статті 46 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент здійснення митного оформлення), в результаті чого занижено податкове зобов?язання по сплаті ввізного мита за митними деклараціями від 21.11.2022 №UA209180/2022/080379, від 12.10.2022 №UA209180/2022/073101, від 31.01.2023 №UA209180/2023/003482 на загальну суму 205 856,25 грн.;
- підпункту в) пункту 185.1 статті 185, пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов?язання по сплаті податку на додану вартість за митними деклараціями від 21.11.2022 №UA209180/2022/080379, від 12.10.2022 №UA209180/2022/073101, від 31.01.2023 №UA209180/2023/003482 на загальну суму 41 171,25 гривень.
Позивачем подано заперечення на акт перевірки №92/25/7.4.-19/20801920 від 12.06.2025, за наслідками розгляду яких відповідачем повідомлено ТзОВ «РАВА–РУСЬКЕ ЗВП», що документальна невиїзна перевірка проведена відповідно до вимог чинного законодавства України. Надане заперечення не спростовує фактів порушень, які відображені у акті перевірки.
На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення: 
- від 23.07.2025 - №UA2090002025275 за платежем мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання на загальну суму 205 856,25 грн., в тому числі: за податковими зобов`язаннями – 205 856,25 грн., за штрафними санкціями – 0, 00 грн.); 
- №UA2090002025276 за платежем податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання на загальну суму 51 464,08 грн., в тому числі: за податковими зобов`язаннями – 41 171,25 грн., за штрафними санкціями – 10 292,83 грн.).).
В подальшому ТзОВ «РАВА–РУСЬКЕ ЗВП» звернулося із скаргою від 04.08.2025 до Державної митної служби України на податкові повідомлення-рішення від 23.07.2025 №UA2090002025275, №UA2090002025276. 
Рішенням Державної митної служби України від 07.10.2025 №1/10-06/13/6330 скаргу ТзОВ «РАВА–РУСЬКЕ ЗВП» задоволено частково, а саме: скасовано податкове повідомлення-рішення від 23.07.2025 №UA2090002025276 в частині застосування штрафних санкцій у розмірі 25%, зменшено розмір штрафних санкцій до 10% та зобов`язано Львівську митницю прийняти нове податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість (рішення Державної митної служби України отримано ТзОВ «РАВА–РУСЬКЕ ЗВП» 14.10.2025). 
Відповідно до рішення Державної митної служби України від 07.10.2025 №1/10-06/13/6330 Львівською митницею прийнято нове податкове повідомлення-рішення від 09.10.2025 №2090002025413 за платежем податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання на загальну суму 45 288,37 грн., в тому числі: за податковими зобов`язаннями – 41 171,25 грн., за штрафними санкціями – 4 117,12 грн.).
Не погоджуючись із спірними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з позовом.
При вирішенні спору суд керувався таким.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України (далі – МК України) та іншими законами України.
Частиною 1 ст. 1 МК України передбачено, що законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.
Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування (ч. 2 ст.1 МК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 36 МК України положення цього Кодексу встановлюють непреференційні правила щодо визначення країни походження товарів, що переміщуються через митний кордон України, з метою застосування:1) ставок мита, правил щодо його справляння до товарів, яким надається режим найбільшого сприяння, крім тарифних пільг (преференцій), встановлених міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; 2) заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності; 3) інших заходів відповідно до вимог Світової організації торгівлі, пов`язаних із визначенням країни походження товару.
Згідно з ч. 2 ст. 36 МК України країною походження товару вважається країна, в якій: 1) товар був повністю отриманий; 2) товар був підданий останнім економічно обґрунтованим виробничим та технологічним операціям з переробки, що призвели до виробництва нового товару або є важливою стадією виробництва, за умови виконання в цій країні критеріїв достатньої переробки, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару або засвідчена декларація про походження товару, або декларація про походження товару, або сертифікат про регіональне найменування товару (ч. 1 ст. 41 МК України).
Згідно із ч. 2 ст. 36 МК України країна походження товару заявляється (декларується) митному органу шляхом зазначення назви країни походження товару та відомостей про документи, що підтверджують походження товару, у митній декларації, крім випадків, якщо обов`язкове подання оригіналу такого документа для цілей визначення країни походження товару передбачено законами України або міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 1 ст. 42 МК України у разі переміщення товару через митний кордон України країна походження товару обов`язково заявляється (декларується) митному органу шляхом зазначення в митній декларації назви країни походження товару та відомостей про сертифікат про походження товару: 1) на товари, до яких залежно від їх країни походження застосовуються кількісні обмеження (квоти) або заходи, вжиті органами державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності в межах повноважень, визначених законами України «Про захист національного товаровиробника від демпінгового імпорту», «Про захист національного товаровиробника від субсидованого імпорту», «Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в Україну», «Про зовнішньоекономічну діяльність»; 2) якщо митним органом встановлено, що товар походить з країни, товари якої заборонені до переміщення через митний кордон України згідно із законодавством України; 3) якщо для цілей визначення країни походження товару це передбачено законами України та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 1 ст. 43 МК України перевірка документів, що підтверджують країну походження товару, зазначених у статті 41 цього Кодексу, здійснюється відповідно до цієї статті після завершення митного оформлення.
Згідно із ч. 2 цієї норми у разі виникнення сумнівів щодо дійсності документів про походження товару та/або правильності відомостей, що в них містяться, зокрема щодо відомостей про країну походження товару, митний орган може перевірити факт видачі сертифіката та/або його зміст на веб-сайті компетентного органу (організації), що видав сертифікат, або звернутися у паперовій або електронній формі до такого компетентного органу (організації) із запитом про проведення перевірки автентичності документа про походження товару та відповідності походження товару правилам походження, встановленим цим Кодексом.
Товари, походження яких достовірно не встановлено, випускаються митним органом у вільний обіг на митній території України, за умови сплати ввізного мита за повними ставками Митного тарифу України (ч. 2 ст. 46 МК України).
Частиною першою ст. 257 МК України передбачено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, на які накладено електронний підпис декларанта або уповноваженої ним особи.
Відповідно до ст. 278 МК України датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання митному органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання митним органом у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.
Як передбачено абзацом першим ч. 5 ст. 280 МК України ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.
Згідно із абзацом другим ч. 5 ст. 280 МК України до товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом.
Абзацом третім цієї норми передбачено, що до решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.
Відповідно до ч. 1 ст. 351 МКУ предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.
Пунктом 2 ч. 2 цієї норми передбачено, що документальна невиїзна перевірка проводиться у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження дотримання критеріїв походження або автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регламентовано приписами ПК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 54.1 ст. 54 ПК України передбачено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях (пп. 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 ПК України).
Згідно із п. 54.4 ст. 54 ПК України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.
Згідно із пп. «в» п. 185.1 ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з ввезення товарів на митну територію України.
Законом України «Про приєднання України до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження» від 08.11.2017 № 2187-VIII Верховна Рада України постановила приєднатися до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження (далі - Регіональна конвенція).
Частиною першою ст. 15 Регіональної конвенції встановлено, що товари, що походять з однієї з Договірних Сторін, і ввозяться в інші Договірні Сторони, підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів, що підтверджують походження: (a) сертифікат з перевезення товару EUR. 1, зразок якого наведений у Додатку III а; (b) сертифікат з перевезення товару EUR-МЕD, зразок якого наведений у Додатку III Ь; (c) у випадках, вказаних у Статті 21(1), декларація (надалі іменуватиметься декларацією походження або декларацією походження ЕUR-МЕD), надана експортером до інвойса.
Повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати.
Статтями 31, 32 Доповнення І до Регіональної конвенції передбачено процедуру здійснення перевірки достовірності підтверджень походження товарів та правильності інформації, що в них міститься.
Відповідно до положень зазначених статей подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи Договірної сторони-імпортера мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог Регіональної конвенції.
Таким чином, Регіональна конвенція надає уповноваженим органам право здійснювати перевірки підтверджень походження товарів після закінчення їх митного оформлення у країні імпорту як за наявності обґрунтованих сумнівів, так і вибірково.
Пунктом 2 статті 32 Доповнення І Регіональної конвенції визначено, що з метою реалізації перевірок митні органи Договірної сторони імпортера повинні повернути документ, що підтверджує походження, або його копію органам країни експорту, вказавши, за необхідності, причини запиту.
Відповідно до п. 3 ст. 32 Доповнення І Регіональної конвенції перевірка має бути здійснена митними органами Договірної сторони - експортера. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними.
Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути якнайшвидше повідомлені про її результати. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з однієї з Договірних Сторін і відповідають іншим вимогам Конвенції (п. 5 ст. 32 Доповнення І до Регіональної конвенції).
Крім того, Законом України «Про ратифікацію Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони» від 16 вересня 2014 року № 1678-VII, ратифіковано Угоду про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (далі - Угода).
Статтею 33 Протоколу І Угоди врегульовано питання щодо перевірки підтверджень походження товару. Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу. Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запиту, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.
У ході розгляду цієї справи судом встановлено, що позивачем було придбано товар в експортера «POL-EXPORT JAROSLAW ROSZCZENKO», WALENDOW, UL.LESNEGO RUNA 16, 05-830 NADARZYN. Польща.
При митному оформленні вказаного товару, позивачем при поданні контролюючому органу митних деклараціях у графі 36 «Преференція» вказано цифровий код « 410000000» та застосовано преференційну ставку ввізного мита. Відтак, ввізне мито було нараховано і сплачено за преференційними ставками від митної вартості в рамках дії норм ст. 15 Доповнення 1 до Регіональної конвенції, що сторонами не заперечується.
В подальшому Державною митною службою України, з урахуванням наведених вище норм законодавства, направлено на перевірку до уповноваженого органу Словацької Республіки сертифікати з перевезення (походження) товарів форми EUR.1 від 16.11.2022 №А 763407, від 03.10.2022 №А 765379, від 30.01.2023 №А 752319.
Державна митна служба України листом від 25.07.2024 №15/15-03-01/7/3990 інформувала Львівську митницю про отримання від уповноваженого органу Словацької Республіки листа від 18.07.2024 №362688/2024-2000102/61Не з результатами процесу перевірки сертифікатів з перевезення (походження) товару форми EUR.1, зокрема сертифіката від 30.01.2023 №А 752319. 
Так, уповноваженим органом Словацької Республіки у зазначеному листі повідомлено наступне: «сертифікати перевезення EUR.1, в тому числі №А 752319, є справжнім, видані та підтверджені Митним управлінням Міхаловце. Результати під перевірки цих документів показали, що декларації підроблені та не можуть бути чинними супроводжуючими документами. Враховуючи ці факти, можемо зазначити, що перевірені сертифікати EUR.1 не є чинними доказами походження відповідно до Додатку І до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження в рамках Протоколу І до Договору про співробітництво, укладеного між ЄС та його країнами-членами з однієї сторони, та Україною, з іншої сторони, відповідно товари (вживані напівпричепи) не підпадають під преференційний режим відповідно до протоколу».
Крім цього Державна митна служба України листом від 30.07.2024 №15/15-03-01/7/4053 інформувала Львівську митницю про отримання від уповноваженого органу Словацької Республіки листа від 24.07.2024 №371825/2024-2000102/CU-263/23 з результатами процесу перевірки сертифікатів з перевезення (походження) товарів форми EUR.1, зокрема сертифікатів від 16.11.2022 №А 763407 та від 03.10.2022 №А 765379. 
Так, уповноваженим органом Словацької Республіки у зазначеному листі повідомлено наступне: «наші розслідування показали, що сертифікати на перевезення EUR.1, в тому числі №А 763407 та №А 765379, видані та схвалені Митним управлінням Міхаловце. Результати під перевірки походження транспортних засобів, поставлених з інших-країн членів ЄС, показали, що автомобілі були помилково вказані як товари походження з ЄС. Автомобілі не підпадають під преференційний режим відповідно до Додатку І до Регіональної конвенції про пан євро-середземноморські преференційні правила походження в рамках Протоколу І до Договору ро співробітництво, укладеного між ЄС та його країнами-членами з однієї сторони, та Україною, з іншої сторони. Виходячи з вищевказаних фактів, перевірені сертифікати EUR.1 не відповідають вимогам щодо точності, тому не є дійсним доказом походження в розумінні протоколу». 
Крім цього, уповноваженим органом Словацької Республіки у графі 14 сертифікатів з перевезення (походження) товарів форми EUR.1 від 16.11.2022 №А 763407, від 03.10.2022 №А 765379, від 30.01.2023 №А 752319 внесено відмітку: «Не відповідає вимогам щодо достовірності й правильності інформації, що міститься в ньому». Вказана відмітка належним чином засвідчена уповноваженим органом Словацької Республіки, у зв`язку з чим товари, на які поширюються сертифікати з перевезення форми EUR.1, не підпадають під преференційний режим відповідно до Додатку І до Регіональної конвенції. 
Враховуючи викладене, за результатами перевірки документів походження уповноваженим органом Словацької Республіки не підтверджено преференційне походження товарів, оформлених ТзОВ «РАВА-РУСЬКЕ ЗВП» за митними деклараціями від 21.11.2022 №UA209180/2022/080379, від 12.10.2022 №UA209180/2022/073101, від 31.01.2023 № UA209180/2023/003482. 
Отже, сертифікати з перевезення товару EUR.1, які надавалися позивачем до митного органу разом із зазначеними вище митними деклараціями, з урахуванням результатів їх перевірки не можуть вважатись належною підставою для застосування ТзОВ «РАВА–РУСЬКЕ ЗВП» преференції за кодом « 410» при митному оформленні товарів.
За висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 01.03.2021 у справі № 240/7093/19 та від 11.04.2022 у справі № 260/2805/20, митний орган не наділений повноваженнями діяти на власний розсуд за вказаних обставин та проводити додаткову перевірку документів про походження товару після отримання результатів такої перевірки компетентним органом заявленої декларантом країни походження товару.
Саме тому декларативне зазначення експортером у комерційних документах походження товарів з території Європейського Союзу не є достатнім саме по собі, а у разі проведення перевірки експортер зобов`язаний документально підтвердити заявлений статус походження товарів, у тому числі щодо походження матеріалів, використаних у їх виготовленні.
У спірних правовідносинах компанія-експортер не надала під час перевірки належних документів, які б підтверджували походження товарів з території Європейського Союзу, у зв`язку з чим у листі-відповіді уповноваженого органу країни-експортера зазначено, що відповідні інвойси є формально дійсними (видавалися), однак не пройшли перевірку та не можуть бути використані для застосування преференційного режиму оподаткування.
Як убачається з матеріалів справи, у спірних правовідносинах контролюючим органом встановлено факт несплати митних платежів у належному розмірі внаслідок застосування тарифних преференцій за відсутності підтвердженого походження товарів з Європейського Союзу. За таких обставин контролюючий орган, діючи на підставі статті 54 ПК України, правомірно самостійно визначив суму податкових зобов`язань, що виникли після завершення митного оформлення.
Суд звертає увагу, що обов`язок зі сплати податків і зборів у встановлених законом розмірах є безумовним обов`язком платника податків та не залежить від встановлення його вини. Водночас посилання позивача на відсутність вини має правове значення лише у правовідносинах, пов`язаних із притягненням до відповідальності за порушення митних правил, зокрема за статтею 485 МК України, що не є предметом цього спору.
Факт того, що непідтвердження походження товарів зумовлено неналежними діями іноземного експортера, не спростовує встановленої обставини сплати митних платежів у меншому розмірі, ніж передбачено законодавством, та не звільняє платника податків від обов`язку їх сплати разом із передбаченими ПК України штрафними санкціями.
Крім того суд звертає увагу, що у разі самостійного визначення контролюючим органом суми податкових зобов`язань, контролюючий орган зобов`язаний був самостійно визначити суму грошових зобов`язань і донараховати штрафні санкції.
Відтак застосування штрафних санкцій у спірних правовідносинах є законним наслідком встановлення факту несплати митних платежів у належному розмірі, а не формою притягнення платника податків до відповідальності за умисне порушення.
Висновки суду відповідають правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у постановах від 11 квітня 2022 року у справі № 260/2805/20, від 11 серпня 2022 року у справі № 460/8509/21, від 26 квітня 2023 року у справі № 260/4347/20, від 24 грудня 2025 року у справі №380/21022/24 та від 11 лютого 2026 року у справі №380/25552/24. 
За наведених обставин, оскільки у відповідь на запит митного органу листом уповноваженого органу Словацької Республіки не підтверджено преференційне походження товару, щодо якого виник спір, суд вважає, що у позивача були відсутні підстави для застосування права на преференції при його розмитненні.
Необхідно зазначити й те, що позивачем не наведено обґрунтованих та підтверджених належними доказами про те, що інформація, зазначена у відповідних листах компетентних органів Словацької Республіки щодо результатів перевірок декларацій та сертифікатів з перевезення (походження) товару форми ЕUR.1, що надавались позивачем, в тому числі для митного оформлення товарів, є недостовірною, або такою, що сформована відповідними органами з порушенням вимог законодавства.
Отже, Львівська митниця обґрунтовано прийняла оскаржені податкові повідомлення-рішення про донарахування ТзОВ «РАВА–РУСЬКЕ ЗВП» грошових зобов`язань зі сплати ввізного мита і податку на додану вартість. Оскільки під час здійснення перевірки, компетентним органом Словацької Республіки за результатом процесу перевірки сертифікатів з перевезення повідомлено митні органи України, що після проведення відповідних перевірок встановлено справжність ( автентичність) сертифікатів, однак, не вдалось отримати докази преференційного походження товарів у сертифікатах з перевезення товарів, недоцільним є застосування тарифних преференцій до відповідних товарів як це передбачено Угодою між ЄС та Україною.
За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Львівської митниці діяв в межах повноважень та у спосіб визначений законами та Конституцією України.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю
Щодо судового збору, то відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, сплачений позивачем судовий збір поверненню не підлягає. 
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10,13, 14, 72-77, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову Товариства з обмежено відповідальністю «РАВА-РУСЬКЕ ЗАГОТІВЕЛЬНО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень – відмовити повністю.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення суду складене та підписане 23.02.2026.

Суддя Р.І. Кузан