РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2026 року. 	справа № 580/11687/25 	
	м. Черкаси 	

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Гайдаш В. А.,
за участю:
секретаря судового засідання - Кучеренко І. О., 
представника позивача - Космини В. М. (за ордером), 
представника позивача - Воропай І. М. (за довіреністю),
представника відповідача - Покотілової І. Ю., (за довіреністю у порядку самопредставництва),
представника відповідача - Івахи М. М. (за довіреністю),
розглядаючи у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:
До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Черкаській області (далі - відповідач), в якому позивачка просить:
- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.05.2025 № 6795/23-00-24-03-01; податкове повідомлення-рішення від 06.05.2025 № 6796/23-00-24-03-01; податкове повідомлення-рішенням від 06.04.2025 № 6797/23-00-24-03-01; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.05.2025 № Ф-6798/23-00-24-03-01; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 02.06.2025 № 327/23-00-24-03-01; рішення № 6799/23-00-24-03-01 від 06.05.2025.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що вважає протиправними оскаржувані рішення контролюючого органу, прийняті за результатами проведеної перевірки. Вказує, що відомості, наведені у п. 1.8 акта перевірки від 11.04.2025 № 4832/23-00-24-03-01/3461605548, не відповідають дійсності, оскільки об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 , помилково включений до переліку місць провадження діяльності позивача у період з 10.05.2019 по 07.10.2020, адже позивач жодної діяльності за вказаною адресою не здійснювала. Також зазначила, що контролюючим органом протиправно включено 2018 рік до розрахунку штрафних санкцій, попри те, що згідно з п. 1.8 самого акта, діяльність за першим об`єктом перевірки - бар-магазин у с. Ліпляве розпочата лише 10.05.2019. Тобто, як вказує позивач, інспектором враховано період, у якому ФОП не здійснювала господарської діяльності, що свідчить про завідомо невірний розрахунок бази оподаткування та похідних санкцій. Крім того, встановлено суттєві невідповідності між нарахованими податками у п. 1.17.1 акта та фактичними даними податкових декларацій позивача (за 2018– 2020 рр., реєстраційні номери: № 9308976261, № 9333471254, № 6519606) та додатками № 5 (звіти ЄСВ), що містяться в Електронному кабінеті платника. Також вказує, що дані акта прямо суперечать звітності, сформованій відповідно до наказу МФУ № 793. Крім того, при розрахунку чистого оподатковуваного доходу відповідачем не враховано витрати позивача на загальну суму 383 024,35 грн, а саме: витрати на придбання ТМЦ; виплату заробітної плати та сплату податків із неї. Факт здійснення цих витрат підтверджується виписками з банківського рахунку (зарахування еквайрингу), що, на думку позивача, призвело до штучного завищення податкового зобов`язання. Тому вважає безпідставним висновки перевірки про допущення порушень вимог податкового законодавства.
Відповідач 22.12.2025 подав відзив на позов, в якому вказав, що за результатами перевірки встановлено порушення п. 177.4 ст. 177 ПКУ через включення ФОП до декларацій за 2018– 2020 рр. витрат, не підтверджених первинними документами. Це призвело до завищення витрат на загальну суму 1 916 151,02 грн (зокрема: 245 654,25 грн за 2018 р., 663 522,46 грн за 2019 р. та 1 006 974,31 грн за 2020 р.) та, як наслідок, до заниження чистого оподатковуваного доходу. Також за результатами перевірки встановлено заниження податкових зобов`язань на загальну суму 373 649,45 грн, а саме: ПДФО (18%): занижено на 344 907,18 грн (2018 р. — 44 217,77 грн; 2019 р. — 119 434,04 грн; 2020 р. — 181 255,38 грн); військовий збір (1,5%): донараховано 28 742,27 грн (2018 р. — 3 684,81 грн; 2019 р. — 9 952,84 грн; 2020 р. — 15 104,61 грн) внаслідок заниження бази оподаткування на 1 916 151,02 грн. Указані донарахування здійснені з урахуванням податків, уже сплачених позивачем за результатами самостійного декларування. Також вказує, що перевіркою встановлено порушення вимог п. 36.1 ст. 36 та п. 44.1 ст. 44 ПКУ в частині належного зберігання та надання первинних документів. Позивачем надано підтверджуючі документи не в повному обсязі, що призвело до невірного визначення об`єктів оподаткування та невиконання податкового обов`язку щодо документального підтвердження витрат. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Ухвалою від 05.11.2025 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. 
У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.
Представники відповідача проти позову заперечили, просили у позові відмовити.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд встановив такі фактичні обставини.
ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) була зареєстрована як фізична особа-підприємець з 14.02.2017. Основний вид діяльності: 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. 
На підставі наказу ГУ ДПС у Черкаській області від 26.02.2025 № 536-п проведена документальна позапланова невиїзна перевірка діяльності фізичної особи–платника податків ОСОБА_1 , податкова адреса: АДРЕСА_2 , за період діяльності з 01.01.2018 по 07.10.2020, з урахуванням пункту 102.1 статті 102 ПК України щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного, іншого законодавства та правильності обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 14.02.2017 по 07.10.2020. Перевірка проводилась з 31.03.2025 по 04.04.2025. Перевірка проведена в приміщенні ГУ ДПС у Черкаській області за адресою: м. Черкаси, вул. Хрещатик, 235, кім. 441.
За результатами перевірки складено акт від 11.04.2025 № 4832/23-00-24-03-01/ НОМЕР_1 , яким встановлено такі порушення:
п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.10 № 2755-VІ (зі змінами та доповненнями), у результаті чого донараховано податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 344 907,18 грн, у тому числі за 2018 рік на суму 44 217,77 грн, за 2019 рік на суму 119 434,04 грн, за 2020 рік на суму 181 255,38 грн;
ст. 168, ст. 163, ст. 164, п. 161 Підрозділу 10 Інших перехідних положень Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (зі змінами та доповненнями), у результаті чого донараховано військовий збір на загальну суму 28 742,27 грн, у т.ч. за 2018 рік на суму 3684,81 грн, за 2019 рік на суму 9 952,84 грн, за 2020 рік на суму 15 104,61 грн;
п. 2 ч. 1 ст. 7 та абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464, у результаті чого донараховано єдиного внеску на загальну суму 300 543,32 грн, у т. ч. за 2018 рік — 51 110,12 грн, за 2019 рік — 145 899,00 грн, за 2020 рік — 103 534,20 грн;
п. 44.1 п. 44.3 ст. 44, п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (зі змінами та доповненнями), відповідальність передбачена п. 121.1 ст. 121 Податкового Кодексу України.
На підставі акта перевірки ГУ ДПС у Черкаській області прийняло податкові повідомлення-рішення, а саме:
від 06.05.2025 № 6795/23-00-24-03-01, яким визначено порушення пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, п. 164.1 ст. 164, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, а саме сума податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності занижена на загальну суму 344 907,18 грн, у тому числі за 2018 рік на суму 44 217,77 грн, за 2019 рік на суму 119 434,04 грн, за 2020 рік на суму 181 255,38 грн, та нараховано податкове зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій) у сумі 361 272,36 грн;
від 06.05.2025 № 6796/23-00-24-03-01, яким визначено порушення пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, п. 164.1 ст. 164, п. 161 Підрозділу 10 Інших перехідних положень Податкового кодексу України, а саме заниження чистого доходу, з якого утримується військовий збір, на загальну суму 1 916 151, 02 грн, у результаті чого донараховано військовий збір на загальну суму 28 742,27 грн, у т. ч. за 2018 рік на суму 3 684,81 грн, за 2019 рік на суму 9 952,84 грн, за 2020 рік на суму 15 104,61 грн, та нараховано податкове зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій) у сумі 30 106,02 грн;
від 06.04.2025 № 6797/23-00-24-03-01, яким визначено порушення п. 44.1, п. 44.3 ст. 44, п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, а саме платником було надано на перевірку не в повному обсязі документально підтверджених інших витрат, та неналежне ведення книги, та нараховано податкове зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій) у сумі 1 020,00 грн.
Також контролюючий орган прийняв вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.05.2025 № 6798/23-00-24-03-01, якою відповідно до ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено суму недоїмки (боргу) з єдиного внеску в розмірі 300 543,22 грн та рішення про застосування штрафних санкцій від 06.05.2025 № 6799/23-00-24-03-01, яким відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 3 ч. 11 ст. 25 та абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» нараховано штрафні санкції в сумі 54 866,22 грн. 
Вважаючи, що зазначені податкові повідомлення-рішення, вимогу про сплату боргу (недоїмків), рішення про застосування штрафних санкцій прийняті з порушенням чинного законодавства України, позивач оскаржила їх в адміністративному порядку. 
Рішенням ДПС України про результати розгляду скарги № 26342/6/99-00-06-01-02-06 від 10.09.2025, № 26481/6/99-00-06-01-02-06 від 10.09.2025, № 26485/6/99-00-06-01-02-06 від 10.09.2025, № 26489/6/99-00-06-01-02-06 від 10.09.2025, № 26543/6/99-00-06-01-02-06 від 11.09.2025, № 26612/6/99-00-06-01-02-06 від 12.09.2025, № 26614/6/99-00-06-01-02-06 від 12.09.2025 скарги було залишено без розгляду.
Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями, вимогою про сплату боргу (недоїмки) та рішенням про застосування штрафних санкцій, позивач звернулася до суду з позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим у справі обставинам, суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (далі ПК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно з пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
Відповідно до пункту 78.4 статті 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
За змістом підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, якщо розпочато процедуру припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця.
Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки (п. 79.2 ст. 79 ПК України).
При цьому, згідно з п. 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Отже, обов`язковою інформацією, що має міститися у наказі про проведення документальної перевірки, є: дата видачі, найменування контролюючого органу, прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи платника податку, яка перевіряється, мета, вид (документальна планова/позапланова перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені ПК України, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який перевірятиметься.
Згідно з правовою позицією, що висловлена колегією суддів у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 (справа №826/17123/18, провадження №К/9901/25669/19), оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень платник податків може посилатись на порушення порядку проведення такої перевірки (наказу), яким судами, поряд із встановленими в ході перевірки порушеннями податкового та/або іншого законодавства, має бути надана правова оцінка в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.
У постанові від 08.09.2021 у справі №816/228/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що неправомірність дій контролюючого органу при призначенні та проведенні перевірки може бути підставою позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та, відповідно, на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
Враховуючи наведені позиції Верховного Суду, судом першочергово підлягають дослідженню питання наявності чи відсутності порушень відповідачем вимог законодавства під час призначення та проведення перевірки.
Особливості проведення документальної невиїзної перевірки визначені статтею 79 ПК України.
Згідно з пунктом 79.1 статті 79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
Відповідно до пункту 79.2 статті 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
У разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу.
З матеріалів справи вбачається, що на підставі пп. 20.1.2, пп. 20.1.4, пп. 20.1.5, пп. 20.1.6 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.7 п. 78.1 ст. 78, п. 79.1 та п. 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України, ст. 13 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зі змінами та доповненнями, наказу ГУ ДПС у Черкаській області від 26.02.2025 № 536-п проведена документальна позапланова невиїзна перевірка діяльності фізичної особи — платника податків ОСОБА_1 за період діяльності з 01.01.2018 по 07.10.2020, з урахуванням пункту 102.1 статті 102 ПК України щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного, іншого законодавства та правильності обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 14.02.2017 по 07.10.2020, за результатами якої складено акт від 11.04.2025 № 4832/23-00-24-03-01/3461605548.
Відповідно до акта документальної позапланової невиїзної перевірки від 11.04.2025 № 4832/23-00-24-03-01/3461605548, Головним управлінням ДПС у Черкаській області, у відповідності до вимог п. 79.2 ст. 79 ПК України ОСОБА_1 було направлено засобами поштового зв`язку з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, письмове повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки від 26.02.2025 № 85/23-00-24-04-01 та копію наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 26.02.2025 № 536-п. Вказаний лист направлений засобами поштового зв`язку з рекомендованим повідомленням (№ 18001003134800) 28.02.2025 на податкову адресу ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_2 , який повернувся 29.03.2025 з відміткою за закінченням терміну зберігання.
Вимога, яку ПК України ставить до контролюючого органу, щодо необхідності пересвідчитись чи вручено платнику податків у визначений законодавством спосіб копію наказу про проведення невиїзної документальної перевірки, кореспондує з чітко зазначеними в статті 17 ПК України правами платника податків, а саме: - право бути присутнім під час проведення перевірок; - право подавати письмові звернення щодо проведення замість документальної невиїзної перевірки - документальну виїзну. 
Подібні правові висновки викладені Верховним Судом при ухваленні постанови від 06.06.2019 у справі № 520/8681/18.
Щодо моменту, з якого платник податків вважається ознайомленим із наміром про проведення перевірки у разі неможливості вручення йому відповідних документів висловлена і правова позиція Верховного Суду у постановах від 21.10.2020 у справі № 200/14942/18-а, від 12.08.2020 у справі № 160/2116/19, від 06.08.2019 у справі № 520/8681/18.
Згідно з п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Відповідно до п. 42.5 ст. 42 ПК України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Згідно з пунктом 45.1 статті 45 ПК України платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.
Отже, згідно з п. 42.5 ПК України та сталою практикою Верховного Суду (справи № 520/8681/18, № 200/14942/18-а), повернення поштового відправлення з відміткою «за закінченням терміну зберігання» не спростовує належного виконання контролюючим органом свого обов`язку, а документ вважається врученим у день проставлення поштою відповідної відмітки, що підтверджує правомірність початку позапланової невиїзної перевірки.
Ураховуючи викладене, платник податків вважається ознайомленим із наміром про проведення перевірки у разі неможливості вручення йому відповідних документів після проставлення поштовим органом відповідної відмітки.
Тому, суд зазначає, що позивач вважається належним чином повідомленою про перевірку, оскільки податковий орган у повному обсязі дотримався вимог п. 42.2 та 79.2 ПК України, надіславши наказ та повідомлення рекомендованим листом на податкову адресу платника. 
При цьому, відповідно до п. 79.3 ст. 79 ПК України присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова. 
Право особи на участь у процесі та захист своїх інтересів не вважається порушеним, оскільки податковий орган виконав свій обов`язок щодо належного інформування платника, передбачений ст. 42 та 79 ПК України.
Щодо посилання позивача на повідомлення контролюючого органу листом від 31.03.2025 про фактичне місце проживання в м. Одесі та реєстрацію в м. Києві, суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні належні докази зміни нею податкової адреси у порядку, передбаченому чинним законодавством. 
Щодо наявності/відсутності в діях платника податків порушень податкового законодавства, виявлених під час перевірки, суд врахував наступне.
Відповідно до п. 163.1.1 ч. 163.1 ст. 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.
Згідно із п. 164.1 ст. 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Відповідно до п.п. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164 ПК України загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.
Згідно із п. 177.1 ст. 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.
Відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Згідно із п. 177.4 ст. 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:
витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;
витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);
обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;
суми податків, зборів, пов`язаних з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з об`єктів житлової нерухомості); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, роялті на користь правовласників, як винагорода за використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав чи як відрахування на користь правовласників на підставі договорів, укладених таким платником податку з організаціями колективного управління відповідно до Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав", одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, пов`язаних з господарською діяльністю фізичної особи — підприємця; 
інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Фізичні особи - підприємці на загальній системі оподаткування мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат (п.п. 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 ПК України).
Пункт 177.10 статті 177 ПК України визначає, що фізичні особи - підприємці зобов`язані вести облік доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Облік доходів і витрат може вестися в паперовому та/або електронному вигляді, у тому числі через електронний кабінет.
Облік доходів і витрат від виробництва та реалізації власної сільськогосподарської продукції ведеться окремо від обліку доходів і витрат від здійснення інших видів господарської діяльності.
Облік доходів і витрат від здійснення діяльності з роздрібної торгівлі пальним, з роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, яка здійснюється за адресою місця роздрібної торгівлі пальним, ведеться окремо від обліку доходів і витрат від здійснення інших видів господарської діяльності.
Порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету визначений статтею 168 ПК України.
Абзац перший пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Інших перехідних положень ПК України передбачає, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Пункту 44.1 статті 44 ПК України визначає, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Вимоги цієї статті щодо обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, застосовуються також до нерезидентів, які здійснюють господарську діяльність на території України через постійне представництво (незалежно від наявності у нерезидента зареєстрованого (акредитованого, легалізованого) відокремленого підрозділу), та до іноземних юридичних осіб, визначених у підпункті 133.1.5 пункту 133.1 статті 133 цього Кодексу. 
Пункту 44.3 статті 44 ПК України передбачає, що платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів та інформації, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством строків.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI Єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Згідно з абзацом третім частини восьмої статті 9 зазначеного Закону платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Як встановив суд, на підставі акта перевірки ГУ ДПС у Черкаській області прийняло податкові повідомлення-рішення, а саме:
від 06.05.2025 № 6795/23-00-24-03-01, яким визначено порушення пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, п. 164.1 ст. 164, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, а саме сума податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності занижена на загальну суму 344 907,18 грн, у тому числі за 2018 рік на суму 44 217,77 грн, за 2019 рік на суму 119 434,04 грн, за 2020 рік на суму 181 255,38 грн, та нараховано податкове зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій) у сумі 361 272,36 грн;
від 06.05.2025 № 6796/23-00-24-03-01, яким визначено порушення пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, п. 164.1 ст. 164, п. 161 Підрозділу 10 Інших перехідних положень Податкового кодексу України, а саме заниження чистого доходу, з якого утримується військовий збір, на загальну суму 1 916 151, 02 грн, у результаті чого донараховано військовий збір на загальну суму 28 742,27 грн, у т. ч. за 2018 рік на суму 3 684,81 грн, за 2019 рік на суму 9 952,84 грн, за 2020 рік на суму 15 104,61 грн, та нараховано податкове зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій) у сумі 30 106,02 грн;
від 06.04.2025 № 6797/23-00-24-03-01, яким визначено порушення п. 44.1, п. 44.3 ст. 44, п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, а саме платником було надано на перевірку не в повному обсязі документально підтверджених інших витрат, та неналежне ведення книги, та нараховано податкове зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій) у сумі 1 020,00 грн.
Також контролюючий орган прийняв вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.05.2025 № 6798/23-00-24-03-01, якою відповідно до ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено суму недоїмки (боргу) з єдиного внеску в розмірі 300 543,22 грн та рішення про застосування штрафних санкцій від 06.05.2025 № 6799/23-00-24-03-01, яким відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 3 ч. 11 ст. 25 та абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» нараховано штрафні санкції в сумі 54 866,22 грн. 
Суд врахував, що позивач не подала для перевірки усіх первинних документів та інші документи, які б підтверджували визначений у податкових декларація за спірні період господарської діяльності оподатковуваний дохід, у зв`язку з тим, що, як пояснила представник позивача в судовому засіданні після початку повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну позивач переїхала до м. Ірпіня Київської області. Однак, унаслідок збройної агресії російської федерації та масованого обстрілу міста було знищено майно позивача, а також первинні фінансово-господарські документи.
З матеріалів справи вбачається, що листом Головного слідчого управління Національної поліції України від 15.07.2022 № 12511/24/2/1-2022 «Про визнання потерпілою» ОСОБА_1 визнано потерпілою в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12022000000000278 від 06.04.2022 за ч. 1, 2 ст. 438 КК України за фактом порушення законів та звичаїв війни, вчиненого військовослужбовцями рф на території України. 
Ураховуючи зазначене, суд дійшов висновку про об`єктивну неможливість надання позивачем первинних документів, яка зумовлена наслідками збройної агресії рф, що підтверджується статусом потерпілої у кримінальному провадженні № 12022000000000278 від 06.04.2022, відкритому за ч. 1, 2 ст. 438 КК України (порушення законів та звичаїв війни).
Відповідно до листа Головного слідчого управління Національної поліції України від 15.07.2022 № 12511/24/2/1-2022 «Про визнання потерпілою», ОСОБА_1 офіційно визнана особою, якій завдано моральної та матеріальної шкоди внаслідок воєнних злочинів військовослужбовців рф. Факт реєстрації провадження за ст. 438 КК України свідчить про те, що майно та особисті речі позивача (зокрема фінансова документація) були знищені або втрачені внаслідок бойових дій, що є обставиною непереборної сили (форс-мажором).
Статус потерпілого у кримінальному провадженні щодо воєнних злочинів є належним доказом того, що особа втратила контроль над своїм майном та документами з незалежних від неї причин. Оскільки первинні документи були знищені під час подій, що стали предметом досудового розслідування, вимога контролюючого органу щодо їх надання під час перевірки є об`єктивно невиконуваною, а притягнення позивача до відповідальності за їх ненадання — неправомірним, адже відповідно до п. 112.1 ст. 112 ПК України, особа не може бути притягнута до відповідальності за відсутності її вини.
Також суд зауважує, що в пункті 1.8 акта перевірки від 11.04.2025 № 4832/23-00-24-03-01/3461605548 зазначено об`єкт — магазин у с. Мартинівка, вул. Воровського, 1. Позивач стверджує, що не здійснювала господарську діяльність за таким об`єктом, що, на її думку, свідчить про безпідставне включення стороннього об`єкта до переліку місць провадження діяльності свідчить про використання контролюючим органом недостовірних даних та необґрунтованість висновків перевірки в цілому.
У судовому засіданні представник відповідача зазначила, що включення об`єкта в с. Мартинівка до акта перевірки ґрунтувалося на наявній у контролюючого органу податковій інформації, проте визнала факт помилковості відображення цього об`єкта як місця діяльності позивача. 
Ураховуючи зазначене, суд вважає, що включення до акта перевірки об`єкта - магазину за адресою: с. Мартинівка, вул. Воровського, 1, до якого позивачка не має жодного відношення, свідчить про використання контролюючим органом недостовірної інформації. Відповідно до ст. 75 ПК України предметом документальної перевірки можуть бути лише ті показники, що ґрунтуються на фактичній діяльності конкретного платника податків. Наявність у звітності контролюючого органу чужих об`єктів свідчить про неналежне дослідження фактичних обставин справи інспектором.
Згідно з п. 86.1 ст. 86 ПК України акт перевірки повинен містити виключно підтверджені факти порушень та базуватися на перевірених даних. Якщо позивач не подавала повідомлень про об`єкти оподаткування за формою № 20-ОПП щодо зазначеного магазину і не здійснювала там господарську діяльність, то відображення цих відомостей в акті перевірки від 11.04.2025 № 4832/23-00-24-03-01/3461605548 є безпідставним включенням до об`єкта оподаткування показників, що не стосуються господарської діяльності позивача. Це ставить під сумнів обґрунтованість усіх подальших розрахунків податкових зобов`язань, наведених в акті.
Суд вважає, що використання помилкових даних у пункті 1.8 акта створює ланцюгову реакцію викривлення висновків перевірки. Оскільки податкові нарахування зазвичай базуються на сукупному аналізі всіх об`єктів діяльності платника податків, включення стороннього магазину до переліку об`єктів оподаткування призводить до штучного завищення бази оподаткування. Це є самостійною підставою для визнання висновків акта перевірки необґрунтованими, оскільки вони не відображають реальний стан фінансово-господарської діяльності позивача.
Також суд зауважує, що у пункті 1.8 акта від 11.04.2025 № 4832/23-00-24-03-01/3461605548 зазначено, що діяльність за першим об`єктом перевірки — бар-магазин у с. Ліпляве розпочата лише 10.05.2019. Попри це, податковий орган включив у розрахунок штрафних санкцій увесь 2018 рік, протягом якого господарська діяльність позивачем не здійснювалася за жодним об`єктом. 
З цього приводу суд зазначає, що оскільки в самому акті (п. 1.8) зафіксовано дату взяття на облік першого об`єкта лише 10.05.2019, включення до розрахунку штрафних санкцій періоду 2018 року прямо суперечить фактичним обставинам справи, встановленим самим контролюючим органом.
Згідно зі ст. 112 ПК України особа може бути притягнута до фінансової відповідальності лише за наявності її вини у вчиненні правопорушення. Нарахування штрафних санкцій за період, у якому діяльність не здійснювалася і жоден об`єкт оподаткування не перебував на обліку, є протиправним, оскільки за таких умов склад податкового правопорушення об`єктивно відсутній.
Відповідно до принципу належного урядування та ст. 2 КАС України рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути обґрунтованим, тобто прийнятим з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. Включення до розрахунку неактивного періоду свідчить про арифметичну та юридичну помилковість висновків перевірки, що нівелює достовірність нарахованих сум та є підставою для визнання податкового повідомлення-рішення (ППР) протиправним і його скасування.
Крім того, проаналізувавши пункту 1.17.1 акта перевірки від 11.04.2025 № 4832/23-00-24-03-01/3461605548 суд встановив розбіжності між показниками діяльності ОСОБА_1 , визначеними контролюючим органом, та офіційними даними її податкових декларацій, що містяться в Електронному кабінеті платника.
Так, податковими деклараціями за: 2020 рік від 02.02.2021 (реєстраційний № 6519606), 2019 рік від 04.02.2020 (реєстраційний № 9333471254), 2018 рік від 29.01.2019 (реєстраційний № 9308976261), додатками № 5 звіт про суми нарахованого доходу застрахований осіб та суми нарахованого єдиного внеску форма Д5 (річна) підтверджуються такі розбіжності, а саме: 
щодо ПДФО від господарської діяльності: за 2020 рік в акті перевірки зазначено суму 8 951,58 грн, тоді як згідно з даними податкової декларації вона становить 7 883,66 грн; 
за 2019 рік в акті перевірки зазначено суму 5 641,29 грн, тоді як згідно з даними податкової декларації вона становить 8 951,58 грн; 
за 2018 рік в акті перевірки зазначено суму 2 360,24 грн, тоді як згідно з даними податкової декларації вона становить 5 641,58 грн;
щодо військового збору: за 2020 рік в акті перевірки зазначено суму 745,97 грн, тоді як згідно з даними податкової декларації вона становить 656,97 грн; 
за 2019 рік в акті перевірки зазначено суму 407,11 грн, тоді як згідно з даними податкової декларації вона становить 745,97 грн; 
за 2018 рік в акті перевірки зазначено суму 407,11 грн, тоді як згідно з даними податкової декларації вона становить 470,11 грн;
щодо ЄСВ із суми отриманого чистого доходу: за 2020 рік в акті перевірки зазначено суму 5 871,36 грн, тоді як згідно з даними податкової декларації вона становить 7 395,30 грн; 
за 2019 рік в акті перевірки зазначено суму 10 719,72 грн, тоді як згідно з даними податкової декларації вона становить 11 016,72 грн; 
за 2018 рік в акті перевірки зазначено суму 15 115,54 грн, тоді як згідно з даними податкової декларації вона становить 9 828,72 грн;
щодо ЄСВ з найманих працівників: за 2020 рік в акті перевірки зазначено суму 19 408,05 грн, тоді як згідно з даними податкової декларації вона становить 18 484,05 грн; 
за 2019 рік в акті перевірки зазначено суму 10 971,18 грн, тоді як згідно з даними податкової декларації вона становить 11 076,12 грн; 
за 2018 рік в акті перевірки зазначено суму 9 713,66 грн, тоді як згідно з даними податкової декларації вона становить 9 828,72 грн;
щодо сплачених податків до бюджету: за 2020 рік в акті перевірки зазначено суму 206 777,34 грн, тоді як згідно з даними податкової декларації вона становить 107 655,49 грн; 
за 2019 рік в акті перевірки зазначено суму 86 701,44 грн, тоді як згідно з даними податкової декларації вона становить 86 904,93 грн; 
за 2018 рік в акті перевірки зазначено суму 54 176,51 грн, тоді як згідно з даними податкової декларації вона становить 49 495,60 грн;
щодо сплачених податків до бюджету: за 2020 рік в акті перевірки зазначено суму 206 777,34 грн, тоді як згідно з даними податкової декларації вона становить 107 655,49 грн; 
за 2019 рік в акті перевірки зазначено суму 86 701,44 грн, тоді як згідно з даними податкової декларації вона становить 86 904,93 грн; 
за 2018 рік в акті перевірки зазначено суму 54 176,51 грн, тоді як згідно з даними податкової декларації вона становить 49 495,60 грн;
щодо ПДФО від господарської діяльності: за 2020 рік в акті перевірки зазначено суму 104 138,67 грн, тоді як згідно з даними податкової декларації вона становить 8 268,00 грн; 
за 2019 рік в акті перевірки зазначено суму 8 706,00 грн, тоді як згідно з даними податкової декларації вона становить 8 951,58 грн; 
за 2018 рік в акті перевірки зазначено суму 4 617,50 грн, тоді як згідно з даними податкової декларації вона становить 5 641,29 грн;
щодо ПДФО від господарської діяльності: за 2020 рік в акті перевірки зазначено суму 104 138,67 грн, тоді як згідно з даними податкової декларації вона становить 8 268,00 грн; 
за 2019 рік в акті перевірки зазначено суму 8 706,00 грн, тоді як згідно з даними податкової декларації вона становить 8 951,58 грн; 
за 2018 рік в акті перевірки зазначено суму 4 617,50 грн, тоді як згідно з даними податкової декларації вона становить 5 641,29 грн;
щодо ЄСВ із суми отриманого чистого доходу: за 2018 рік в акті перевірки зазначено суму 16 211,54 грн, тоді як згідно з даними податкової декларації вона становить 9 875,54 грн;
щодо ЄСВ з найманих працівників: за 2019 рік в акті перевірки зазначено суму 11 076,12 грн, тоді як згідно з даними податкової декларації вона становить 10 257,06 грн.
Суд врахував, що згідно зі ст. 86 ПК України акт перевірки повинен містити об`єктивні дані, що базуються на належним чином оформлених документах. У спірному ж випадку суд встановив фактичні помилки з боку контролюючого органу, що свідчить про недотримання алгоритму перенесення даних між звітними періодами, що призвело до безпідставного завищення податкових зобов`язань позивача. 
Невідповідність даних акта первинним документам та вже прийнятим податковим деклараціям є порушенням вимог щодо обґрунтованості рішень суб`єкта владних повноважень. Оскільки декларації за 2018-2020 роки були прийняті ДПС, про що свідчать реєстраційні номери, вони є чинними та мають статус офіційної звітності. Коригування сум в акті без доказів приховування доходу, а лише шляхом їх перерозподілу між періодами, є безпідставним.
Суд зауважує, що виявлені в акті помилки, які виникли внаслідок неуважності інспектора при копіюванні чи перенесенні даних, свідчать про формальний підхід до перевірки. Такі недоліки позбавляють висновки контролюючого органу об`єктивності та фактичного підґрунтя, що нівелює їхню юридичну силу.
Крім того, суд вбачає, що показники в акті перевірки (п. 1.21) суперечать даним бази ДПС та звітності 1ДФ. Так, невідповідність становить: за 2019 рік: в акті вказано 64 515,00 грн доходу замість фактичних 50 346,00 грн; за 2020 рік: в акті вказано 69 849,38 грн доходу замість фактичних 84 018,38 грн.
Використання недостовірних показників замість наявних у системі ДПС даних підтверджує відсутність належного дослідження та позбавляє висновки перевірки будь-якого фактичного обґрунтування. 
Також у п. 1.13 акта перевірки зазначено про використання банківських виписок (стор. 4 акта). Однак, суд вбачає, що перевіряючий інспектор фактично не взяв до уваги дані таких виписок при розрахунку структури доходу за 2020 рік (стор. 7 акта). Зокрема, в акті вказано лише 126 493,19 грн безготівкових надходжень (еквайрингу), тоді як згідно з виписками банку ця сума становить 305 256,52 грн. Джерело походження цифр, використаних в акті, неможливо ідентифікувати, що свідчить про безпідставність усіх подальших розрахунків податкових зобов`язань.
Зазначене свідчить про грубе порушення відповідачем вимог ст. 83 та ст. 86 Податкового кодексу України, оскільки акт перевірки ґрунтується на недостовірних даних, що прямо суперечать первинним документам (банківським випискам) та офіційній звітності (1ДФ). Ігнорування фактичних показників еквайрингу та викривлення сум доходу за 2019-2020 роки підтверджує суб`єктивність та необґрунтованість висновків інспектора. Оскільки розрахунок податкових зобов`язань проведено на основі помилкової бази оподаткування, такий акт не може вважатися належним доказом порушення.
Також суд врахував, що попри визнання у п. 1.18 акта перевірки факту розрахунків із постачальниками, інспектор безпідставно виключив ці операції зі структури витрат (стор. 7, табл. 2 акта). Крім того, за 2018 рік податковим органом проігноровано документально підтверджені витрати на оплату праці (44 676,00 грн) та інші витрати (43 070,00 грн), натомість помилково відображено лише 9 828,72 грн. Такий вибірковий підхід до врахування даних призвів до штучного завищення об`єкта оподаткування та викривлення реальних фінансових показників діяльності позивача. 
З матеріалів справи вбачається, що перевіряючий безпідставно виключив із розрахунку документально підтверджені та описані в акті витрати (ТМЦ, зарплата, податки, РРО, електроенергія). Відповідно до банківських виписок та звітності, фактичні витрати складають: за 2018 рік: 58 874,72 грн (замість 9 828,72 грн); за 2019 рік: 307 442,06 грн (ТМЦ, оплата праці та ін.); за 2020 рік: 318 948,77 грн (ТМЦ, оплата праці та ін.). Загальна сума неврахованих витрат за перевірений період становить 383 024,35 грн, що призвело до штучного завищення бази оподаткування.
Суд вважає, що штучне виключення інспектором документально підтверджених витрат (ТМЦ, заробітна плата, податки, РРО) на загальну суму 383 024,35 грн є прямим порушенням принципу повноти та об`єктивності перевірки (ст. 83 ПК України). Оскільки базою оподаткування для ФОП на загальній системі є чистий дохід, тобто різниця між виручкою та підтвердженими витратами згідно зі ст. 177 ПК України, то ігнорування фактичних витрат, зафіксованих у банківських виписках та звітності, призвело до протиправного завищення податкових зобов`язань. 
Ураховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що розрахунки в акті є необґрунтованими, а винесені на їх підставі спірні рішення — незаконними та такими, що підлягають скасуванню.
Частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на встановлені обставини, системного аналізу положень законодавства та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов належить задовольнити повністю.
Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, при задоволенні позову суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі сумі 11 224,77 грн.
Керуючись статтями 6, 14, 139, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 06.05.2025 № 6795/23-00-24-03-01; податкове повідомлення-рішення від 06.05.2025 № 6796/23-00-24-03-01; податкове повідомлення- рішенням від 06.04.2025 № 6797/23-00-24-03-01; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.05.2025 № Ф-6798/23-00-24-03-01; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 02.06.2025 № 327/23-00-24-03-01; рішення № 6799/23-00-24-03-01 від 06.05.2025.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Черкаській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 11 224 (одинадцять тисяч двісті двадцять чотири ) грн 77 коп.
Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України. У разі застосування судом частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається у вищевказаний строк з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 06.02.2026.

Суддя 	Віталіна ГАЙДАШ