ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 р. 	Справа № 520/25834/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Ральченка І.М.
суддів: Катунова В.В. , Подобайло З.Г. 
за участю секретаря судового засідання Колодкіної Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2026, суддя Бадюков Ю.В., по справі № 520/25834/24
за позовом ОСОБА_1 
до  Управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області   
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Харківської районної військової адміністрації, яка полягає у ненарахуванні і не виплаті ОСОБА_1 допомоги внутрішньо переміщеним особам у період з 01.12.2024 по 31.03.2025 та у травні 2025;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 допомогу внутрішньо переміщеним особам за період з 01.12.2024 по 31.03.2025 та за травень 2025, як особі з інвалідністю.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2026 задоволено позов.
Визнано протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Харківської районної адміністрації, яка полягає у не нарахуванні і не виплаті ОСОБА_1 допомоги внутрішньо переміщеним особам у період з 01.12.2024 по 31.03.2025 та у травні 2025.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 допомогу внутрішньо переміщеним особам за період з 01.12.2024 по 31.03.2025 та за травень 2025, як особі з інвалідністю.
Головне управління Пенсійного фонду в Харківській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилався на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального права, зазначав, що за результатом верифікації Міністерства фінансів України дану допомогу призупинено з 01.05.2025, причина блокування: “перебування за кордоном”. Згідно «Єдиної інформаційної системи соціальної сфери» (ЄІССС) по ОСОБА_1 наявне рішення про призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам №50000-5841760-2025-2 з 01.06.2025 по 30.11.2025. Станом на 09.10.2025 акт - приймання передачі та інші докази передачі особової справи ОСОБА_1 з призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеної особи до Головного управління не надходило. У зв`язку з викладеним позивачу було припинено виплату допомоги на законних підставах через не проходження верифікації. 
Крім того, апелянт зазначав, що за своєю правовою природою повноваження органів Пенсійного фонду щодо призначення та виплати пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Як встановлено судовим розглядом, ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 26.06.2024 № 6324-7002061612, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 .
Попередньо з 14.03.2024 по 26.06.2024 фактичним місцем проживання/перебування позивача як внутрішньо переміщеної особи позивач було: АДРЕСА_3 .
Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 14.03.2024 позивачу як внутрішньо переміщеній особі призначено допомогу на період з 01.03.2024 по 31.08.2024 у розмірі 3000,00 грн. щомісячно як особі з інвалідність третьої групи, виплачено кошти за березень-липень 2024.
За заявою ОСОБА_1 від 26.06.2024 позивачу згідно з рішенням від 03.07.2024 №50000-5841760-2024-2 призначено допомогу як внутрішньо переміщеній особі на період з 01.06.2024 по 30.11.2024 у розмірі 3000,00 грн. щомісячно.
В подальшому з серпня 2024 ОСОБА_1 призупинено виплату допомоги у зв`язку з тим, що за даними системи «Аркан» Державної прикордонної служби України позивач перебував за кордоном з 04.04.2024 по 27.05.2024 включно, що є більш 30 календарних днів підряд, що підтверджується листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 19/55311-25-Вих від 04.07.2025, згідно з яким ОСОБА_1 перетинав державний кордон України на виїзд 04.04.2024, на в`їзд – 27.05.2024 через пункт пропуску «Шегині».
Позивачу здійснено виплату допомогу як внутрішньо переміщеній особі за червень-липень 2024, а також 17.01.2025 за період з серпня по листопад 2024.
У період з 01.12.2024 по 31.03.2025 виплата позивачу не проводилась.
У відповідь на заяву позивача Харківською районною військовою адміністрацією листом від 14.04.2025 було повідомлено, що автоматичного продовження допомоги ВПО, що була призначена за заявою від 26.06.2024, не відбулось.
У зв`язку з чим позивач звернувся із заявою про виплату допомоги як внутрішньо переміщеній особі від 04.04.2025, яка була призначена з 01.04.2025 по 30.09.2025 у розмірі 3000,00 грн. щомісячно як особі з інвалідністю.
15.04.2025 на банківський рахунок позивачем отримано виплату допомоги у розмірі 3000,00 грн.
29.05.2025 та 04.06.2025 позивач звертався до Управління соціального захисту населення Харківської районної військової адміністрації з питання виплати допомоги як внутрішньо переміщеній особі за період з грудня 2024 по березень 2025 та за травень 2025.
Управлінням соціального захисту населення Харківської районної військової адміністрації листами від 03.06.2025 №Л-559 та від 10.06.2025 № 2793ВС повідомлено, що з травня 2025 виплати допомоги були припинені на підставі перебування ОСОБА_1 за кордоном більше 30 календарних днів підряд у період з 04.04.2024 по 27.05.2024 .
Позивач, вважаючи, що оскільки не покидав межі України у 2025 році та має право на автоматичне продовження виплат на один шестимісячний період без додаткового звернення, вважаючи бездіяльність відповідача щодо не продовження автоматично виплат за період з грудня 2024 по березень 2025 включно та припинення виплат у травні 2025 протиправними, звернувся до суду із даним позовом.
Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що припинення відповідачем з 01.12.2024 виплати позивачу допомоги як внутрішньо переміщеній особі здійснено у порядку та спосіб, що не відповідає нормативно-правовому регулюванню спірних правовідносин.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Приписами ст. 1 Закону України від 20.10.2014 №1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон №1706-VII) визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Відповідно до ст. 4 Закону №1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.
Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.
20 березня 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №332 "Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам", якою затверджено Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - Порядок №332), відповідно до якого допомога призначається на шість місяців внутрішньо переміщеній особі, яка вперше звернулася за призначенням допомоги, та виплачується щомісяця внутрішньо переміщеній особі або уповноваженій особі на внутрішньо переміщену особу у випадку недієздатності отримувача або дитину (далі - уповноважена особа) у такому розмірі: для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень; для інших осіб - 2000 гривень. Допомога призначається на кожну внутрішньо переміщену особу (далі - отримувач), відомості про якого включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб (пункт 2).
З 1 листопада 2023 допомога призначається на шість місяців на сім`ю, яка вперше звернулася за призначенням допомоги, та виплачується щомісяця одному з членів сім`ї (далі - уповноважена особа) у такому розмірі: для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень; для інших осіб - 2000 гривень.
Допомога призначається за повний місяць, у якому уповноважена особа звернулася за її наданням, незалежно від дати такого звернення.
Виплата допомоги продовжується на другий шестимісячний період автоматично: отримувачам пенсії, розмір якої не перевищує чотирьох розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на 1 січня року, в якому приймається рішення про призначення допомоги; особам з інвалідністю I чи II групи, дитині з інвалідністю віком до 18 років, дитині, хворій на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, якій не встановлено інвалідність, що підтверджується документально; дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, та особам з їх числа віком до 23 років, у тому числі таким, які перебувають у дитячих будинках сімейного типу та прийомних сім`ях, а також батькам-вихователям, прийомним батькам та опікунам (піклувальникам) (пункт 13-1).
Відповідно до абз. 2, 3 п. 8 Порядку №332 нарахування та виплата допомоги уповноваженій особі або отримувачу припиняється та більше не призначається/поновлюється починаючи з місяця, що настає за місяцем, в якому стало відомо щодо її повернення до покинутого місця проживання, або з місяця виїзду за кордон на постійне проживання, або з місяця, що настає за місяцем, у якому строк перебування за кордоном перевищує 30 календарних днів підряд чи 60 календарних днів сукупно протягом шестимісячного періоду отримання допомоги, або 60 та 90 календарних днів відповідно, в разі прийняття рішення про збільшення зазначеного строку за наявності обґрунтованих причин.
Обґрунтованими причинами вважаються службове відрядження, оздоровлення дітей, супроводження дітей під час участі в міжнародних змаганнях або участь у відповідних змаганнях, стажування, навчання, лікування, реабілітація, хвороба особи або члена сім`ї, смерть членів її сім`ї та родичів, догляд за хворою дитиною віком до 18 років, відвідування закладів охорони здоров`я, судових та правоохоронних органів, через які особа не за власним бажанням могла бути відсутньою за місцем проживання/перебування, що підтверджується документально.
У спірних правовідносинах, підставою для припинення нарахування та виплати позивачу допомоги стала інформація щодо перебування ОСОБА_1 перебування за кордоном понад 30 календарних днів підряд, а саме з 04.04.2024 по 27.05.2024.
Відповідно до п. 12 Порядку №332 облік внутрішньо переміщених осіб ведеться відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 “Про облік внутрішньо переміщених осіб” (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312).
Пунктом 13 Порядку № 332 передбачено, що особам, які мають право на виплату допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 липня 2023 р. № 709 “Деякі питання підтримки внутрішньо переміщених осіб” (Офіційний вісник України, 2023 р., № 69, ст. 3990), та особам/сім`ям, які є отримувачами допомоги відповідно до цього Порядку, особам, які перемістилися з територій, включених до переліку територій, щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації та (або) у яких житлове приміщення знищене або пошкоджене (до ступеня непридатного для проживання), та особам, які отримували допомогу та відмовилися від неї/ яким вона була припинена, та (або) яких було знято з обліку як внутрішньо переміщених осіб, у разі повернення осіб до покинутого місця проживання, з якого здійснилося переміщення, та повторного взяття на облік як внутрішньо переміщених осіб її виплата може бути продовжена ще на один шестимісячний період за умови їх відповідності критеріям, зазначеним у пунктах 7, 7-1, 13-1-13-4 цього Порядку.
Згідно з абз. 1 та 2 п. 13-1 Порядку № 332 виплата допомоги продовжується на другий шестимісячний період автоматично непрацездатним особам, зокрема які досягли пенсійного віку, визначеного частиною першою статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, та отримують пенсію, розмір якої не перевищує чотирьох розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на 1 січня року, в якому приймається рішення про призначення допомоги.
Відповідно до абз. 5 п. 13 Порядку № 332 у разі коли особі не було продовжено виплату допомоги автоматично, але вона належить до категорій осіб, визначених абзацами другим - четвертим цього пункту, їй може бути призначено допомогу за заявою.
Пунктами 23 та 24 Порядку № 332 передбачено, що для підтвердження актуальності права уповноваженої особи та отримувачів на продовження отримання допомоги Мінсоцполітики щомісяця забезпечує передачу Мінфіну засобами електронної інформаційної взаємодії інформації отримувачів для проведення поточної верифікації відповідно до Закону України “Про верифікацію та моніторинг державних виплат”.
За результатами проведеної верифікації отримувачів Мінфіном передаються рекомендації Мінсоцполітики для подальшого завантаження до електронних систем Мінсоцполітики із використанням функціоналу Єдиної системи.
У разі успішного проходження верифікації інформації отримувачів допомога продовжується автоматично із використанням функціоналу Єдиної системи.
У разі виявлення невідповідності вимогам цього Порядку за результатами верифікації та відомостей, відображених в Єдиній системі, в Єдиній системі формується відповідний статус із зазначенням критеріїв, наведених у пунктах 7, 7-1 і 8 цього Порядку, які порушено. За наявності технічної можливості інформація про підстави відмови у призначенні/ продовженні виплати допомоги та порядок оскарження рішення повідомляється уповноваженій особі або отримувачам із застосуванням засобів електронного сповіщення Єдиної системи, засобами мобільного зв`язку або органу соціального захисту населення, який призначає допомогу на проживання, шляхом надсилання повідомлення з використанням засобів поштового/електронного зв`язку.
У разі надання Мінфіном за результатами верифікації рекомендацій щодо уточнення окремих даних для визначення права внутрішньо переміщеної особи на призначення/продовження виплати допомоги відповідні рекомендації засобами Єдиної системи передаються органу соціального захисту населення, який призначив допомогу. Орган соціального захисту населення опрацьовує рекомендації, надані за результатами верифікації засобами електронних систем Мінсоцполітики, та у разі виявлення відповідності отримувачів будь-якому з критеріїв, визначених пунктами 7, 7-1 і 8 цього Порядку, припиняє виплату з місяця, що настає за місяцем виникнення обставин, що впливають на право отримання допомоги.
Із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 перебував за кордоном з 04.04.2024 по 27.05.2024, що стало підставою для припинення нарахування та виплати допомоги як внутрішньо переміщеній особі.
За заявою ОСОБА_1 відповідно до рішення від 03.07.2024 №50000-5841760-2024-2 йому призначена та виплачена допомога як внутрішньо переміщеній особі на шестимісячний період з 01.06.2024 по 30.11.2024.
Втім, з 01.12.2024 по 31.03.2025 виплата позивачу не проводилась.
Крім того, встановлено, що відповідно до довідки про доходи № 0337033140272327, складеної Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, розмір пенсії ОСОБА_1 за січень-лютий 2023 становив 3110,66 грн., з березня по грудень 2023 - 3689,13 грн.
Отже, беручи до уваги приписи п. 13-1 Порядку № 332, згідно з яким виплата допомоги продовжується на другий шестимісячний період автоматично непрацездатним особам, зокрема які досягли пенсійного віку, визначеного ч. 1 ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, та отримують пенсію, розмір якої не перевищує чотирьох розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на 1 січня року, в якому приймається рішення про призначення допомоги, колегія суддів зазначає про наявність підстав для автоматичного продовження позивачу виплат вже призначеної допомоги на другий шестимісячний період з 01.12.2024, що не потребувало додаткового звернення ОСОБА_1 із відповідною заявою.
При цьому, доказів наявності підстав для припинення нарахування та виплати позивачу допомоги як внутрішньо переміщеній особі у спірний період відповідачем не надано. 
Отже, підставі викладеного колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що припинення відповідачем з 01.12.2024 виплати позивачу допомоги як внутрішньо переміщеній особі здійснено у порядку та спосіб, що не відповідає нормативно-правовому регулюванню спірних правовідносин.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частина 2 ст. 77 КАС України встановлює, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що відповідачами не доведено правомірності своїх дій щодо припинення нарахування та виплати позивачу допомоги як внутрішньо переміщеній особі у спірний період.
Стосовно доводів апелянта щодо дискреційного характеру повноважень пенсійного органу в питанні поновлення виплат спірної допомоги колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.
Отже, під дискреційними повноваженнями слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі.
Так, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
При цьому, застосування такого способу захисту у цій справі вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для прийняття рішення про призначення пенсії
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Таким чином, оскільки підстав для відмови в поновленні виплати допомоги позивачу судовим розглядом не встановлено, у спірних правовідносинах зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити нарахування і виплату допомоги ОСОБА_1 не є втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень.
Отже, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції обґрунтовано прийнято рішення задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності Управління соціального захисту населення Харківської районної адміністрації, яка полягає у не нарахуванні і не виплаті ОСОБА_1 допомоги внутрішньо переміщеним особам, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 допомогу внутрішньо переміщеним особам за період з 01.12.2024 по 31.03.2025 та за травень 2025, як особі з інвалідністю.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, виходячи з наведеного вище.
Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів, переглянувши у межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами норм матеріального та процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2026 по справі № 520/25834/24 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	В.В. Катунов   З.Г. Подобайло   	
Постанова складена в повному обсязі 27.03.26.