Дата документу 25.03.2026
Справа № 501/1953/25
2/501/1236/25 

Р І Ш Е Н Н Я
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
25 березня 2026 року Чорноморський міський суд Одеської області у складі:
головуючого – судді Пушкарського Д.В.,
за участю:
секретаря судового засідання – Карпової Ю.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Чорноморського міського суду Одеської області цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» (надалі – ТОВ ФК «ЕЙС») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за договором про споживчий кредит №144920 від 27.06.2024 року у розмірі 18017,70 грн., з яких: 11810,76 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 5805,94 грн. - заборгованість за відсотками; 401 грн. – простроченої комісії. А також стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27.06.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «КредитПлюс» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір про споживчий кредит № 144290 з використанням електронного цифрового підпису з одноразовим ідентифікатором a606ad. 
За умовами договору кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у розмірі 13334 грн., з яких 10000,50 грн. на платіжну картку НОМЕР_1 , решту 3333,50 грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією згідно п.2.5 договору, а позичальник - повернути її у погоджений строк.
Договором передбачено строк його дії 84 дні, з 27.06.2024 року по 19.09.2024 року; тип процентної ставки - фіксована; процентну ставку 390% річних та денну процентну ставку 0,9951%. У пункті 2.6.1 визначено, що сплата кредиту відбувається згідно до графіку платежів та здійснюється один раз на два тижні. Комісія за надання кредиту встановлена пунктом 2.5 договору та складає 3333,50 грн.
Позивач свої зобов`язання виконав та надав відповідачу грошові кошти в розмірі 10000,50 (чиста сума кредиту) грн. 
У подальшому, ТОВ «ФК «Кредитплюс» на підставі договору факторингу від 10.10.2024 відступило право вимоги за даним кредитним договором до ТОВ «ФК «Ейс».
Зазначає, що ОСОБА_1 умови договору не виконувала, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість у розмірі 11801,76 - за тілом кредиту, 5805,94 грн. - за відсотками, 401 грн. – прострочена комісія, а всього на суму 18017,70 грн., що підтверджується випискою з особового рахунка відповідача.
На підставі викладеного позивач просить стягнути з ОСОБА_1 загальну суму заборгованості за договором позики у розмірі 18017,70 грн., судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. 
Позивач ТОВ ФК «ЕЙС» та його представник про час та місце судового розгляду повідомлені в установленому законом порядку, у позові просили розгляд справи проводити за відсутності представника позивача.
Відповідач ОСОБА_1 про час та місце судового розгляду повідомлена в установленому законом порядку, надала відзив на позов в якому зазначила, що позовні вимоги не визнає. Зокрема, вказує, що грошові кошти видавались їй у порушення вимог Закону України «Про споживче кредитування». Зокрема, процентна ставка, визначена як фіксована становить більше ніж 1% на день, відповідно умови кредитного договору є несправедливими.
Звертає увагу суду на те, що позивачем при нарахуванні відсотків за спірним договором не дотримано вимог пункту 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування».
Щодо витрат на правову допомогу відповідач просить суд відмовити у їх стягненні, посилаючись на те, що вона має на утриманні малолітнього сина, отримує низьку заробітну плату працюючи вчителем.
Суд, вивчивши письмові докази долучені до матеріалів справи, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
27.06.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «КредитПлюс» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір про споживчий кредит № 144290 з використанням електронного цифрового підпису з одноразовим ідентифікатором a606ad. 
Відповідно до пункту 2.2.1 договору, сума (загальний розмір) кредиту складає 13334 грн., надається не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку: у розмірі 10000,50 грн. на картковий рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_1 ; 3333,50 грн. - для погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини.
Відповідно до пунктів 2.3-2.9.1 договору, проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 390,00 % річних. Тип процентної ставки - фіксована.
Знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1,00 гривень.
Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 100,00 гривень.
Комісія за надання кредиту складає 3333,50 грн., що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення договору за ставкою 25,00%.
Загальний строк кредитування за договором складає 84 дні з 27.06.2024 року по 19.09.2024 року. Денна процентна ставка складає 0,9951% день.
Орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 48083,53 % річних.
Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника складає 24479,54 грн.
Відповідно до графіку платежів за кредитним договором № 144920 чиста сума кредиту (сума платежу) складає 10000,50 грн.
10 жовтня 2024 року ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали Договір факторингу №10102024.
За умовами цього договору клієнт відступив, а фактор прийняв право грошової вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру боржників.
На підтвердження права вимоги до відповідача позивач надав Витяг з Реєстру боржників до договору факторингу № 10102024 від 10 жовтня 2024 року.
Відповідно до виписки з особового рахунку, відповідач має заборгованість по кредитному договору № 144920 від 27.06.2024 року у розмірі 18017,70 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту - 11801,76 грн., 5805,94 грн. - заборгованість за нарахованими, 401 грн. – прострочена комісія.
Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, то суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). 
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.
Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.
Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.
Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Так, з договору № 3232110324, укладеного ОСОБА_1 з ТОВ «Іннова Фінанс», вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Підписавши вказаний договір, відповідач добровільно погодилась на визначені у ньому умови кредитування, взявши на себе відповідні зобов`язання.
Факт укладення кредитного договору, отримання коштів та наявність заборгованості за тілом кредиту відповідач ОСОБА_1 визнає частково, що підтверджується матеріалами справи.
Між тим, виходячи з наведених обставин та умов кредитного договору відповідно до якого (пункт 2.2.1), загальний розмір кредиту становить 13334 грн., з яких 10000,50 грн. перераховано на рахунок відповідача, а 3333,50 грн. спрямовано на погашення комісії. 
Суд приходить до висновку, що фактичне тіло кредиту, яке отримала ОСОБА_1 на свій рахунок становить 10000,50 грн., і саме ця сума підлягає стягненню з відповідача.
Таким чином, заперечення відповідача ОСОБА_1 є частково обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу, а позовні вимоги позивача ТОВ ФК «ЕЙС» підлягають частковому задоволенню. 
Щодо стягнення заборгованості за відсотками, то суд зазначає таке.
Як вже акцентувалось, відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). 
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до пунктів 2.3-2.9.1 кредитного договору, проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 390,00 % річних. Загальний строк кредитування за договором складає 84 дні з 27.06.2024 року по 19.09.2024 року. Денна процентна ставка складає 0,9951% день. Орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 48083,53% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника складає 24479,54 грн.
Згідно із розрахунком заборгованості, розмір нарахованих відсотків складає 5805,94 грн. 
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 умови договору щодо сплати відсотків протягом строку дії кредитного договору не виконувала, доказів виконання боргових зобов`язань суду не надала, розрахунок заборгованості по відсотках не спростувала.
За таких обставин, позовні вимоги ТОВ ФК «ЕЙС» про стягнення нарахованих та несплачених відсотків у розмірі 5805,94 грн. ТОВ ФК «ЕЙС» підлягають задоволенню.
Доводи відповідача ОСОБА_1 щодо порушення позивачем вимог Закону України «Про споживче кредитування» та несправедливості умов кредитного договору є безпідставними, оскільки процентна ставка за договором становить 0,9951% на день, що не перевищує встановленого обмеження встановленого ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» у розмірі 1%.
Щодо стягнення простроченої комісії, то суд зазначає таке.
Пунктом 2.5 договору передбачено, що комісія за надання кредиту складає 3333,50 грн., що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього договору за ставкою 25 % від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальникам або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п. 2.2.1 цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено.
При цьому у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредитної заборгованості, що надаються ОСОБА_1 та за які кредитодавцем встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту.
Позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за комісією у розмірі 401 грн.
Так, 10.06.2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.6.2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит).
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».
Окрім того, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 06 листопада 2023 року по справі №204/224/21 виклала висновок щодо застосування норми права, а саме якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».
Зокрема, в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена комісія, також позивачем, не надано доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору.
Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявлена до стягнення позивачем комісія у розмірі 401 грн. не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», а тому у задоволенні позову у цій частині слід відмовити.
За таких обставин заперечення відповідача ОСОБА_1 є такими що заслуговують на увагу, а позовні вимоги ТОВ ФК «ЕЙС» такими, що не ґрунтуються на закону та матеріалах справи.
Щодо вирішення питання судових витрат.
ТОВ «ФК «ЕЙС» у позовній заяві просило суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь понесені судові витрати, в тому числі на правничу допомогу.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження надання правничої допомоги, представником позивача, адвокатом Тараненко А.І. надано Договір про надання правничої допомоги № 04/02/25-01 від 04.02.2025, протокол погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги, додаткову угоду № 31 до договору про надання правничої допомоги, акт прийому - передачі наданих послуг від 04.02.2025 року. З представлених позивачем документів вбачається, що вартість наданих послуг становить 7000 грн.
Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем, в тому числі на професійну правничу допомогу, доходить висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15.
При цьому, суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону, та не є складною.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 7000 грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд приходить до висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з ОСОБА_1 на корить ТОВ «ФК «ЕЙС» понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції у розмірі 2500 грн.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 2125,11 грн. (2422,40 грн. х 15806,44 грн. / 18017,70 грн.).
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (ЄДРПОУ 42986956) заборгованість за договором споживчого кредиту №144920 від 27.06.2024 у розмірі 15806,44 грн., з яких: 10000,50 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 5805,94 грн. – заборгованість за відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (ЄДРПОУ 42986956) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2125,11 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2500 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог, - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя