ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/12377/24     Головуючий 1-ї інстанції – Карасава І.О.
Провадження № 33/818/295/26    Суддя доповідач – Гєрцик Р.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП 

П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
18 березня 2026 року м. Харків
Харківський апеляційний суд у складі: 
головуючого судді     Гєрцика Р.В.
секретаря судового засідання    Костенко Ю.С.
за участю захисника     Сербіної А.В.        
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу захисника Сербіної А.В. на постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 16 вересня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 –

УСТАНОВИВ:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Згідно постанови судді, 20 жовтня 2024 року о 09 годині 38 хвилин ОСОБА_1 в Харківській області, Харківському районі, сел. Степанки, вул. Роганська, 12, керувала транспортним засобом ЗАЗ11021, реєстраційний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовилась у присутності двох свідків, чим порушила вимоги пункту 2.5 ПДР.
Постановою судді Харківського районного суду Харківської області від 16.09.2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
В апеляційній скарзі захисник просить постанову судді, як незаконну та необґрунтовану, скасувати та винести нову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що протокол про адміністративне правопорушення містить виправлення в частині кваліфікації дій та не узгоджується з описом інкримінованого правопорушення. Судом першої інстанції було зазначено, що факт вчинення адміністративного правопорушення підтверджується, в тому числі, актом медичного огляду, однак матеріали справи такого акту не містять.
Вказує, що ОСОБА_1 на місці пройшла огляд на стан алкогольного сп`яніння та відповідно до якого вона не перебувала у стані алкогольного сп`яніння, однак працівники поліції не зафіксували зазначене на відеозаписі, знехтували результатом, протримали її на місці зупинки 3 години та змусили ОСОБА_1 відмовитись від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі. Також, права та обов`язки ОСОБА_1 не роз`яснювались.
В подальшому їй не було надано направлення для проходження огляду в медичному закладі, що позбавило її самостійно пройти огляд в медичному закладі, оскільки їй повідомили, що такий огляд проводиться лише в присутності поліцейських. Крім того, в направленні на огляд в медичному закладі зазначено, що ОСОБА_1 було доставлено до медичного закладу, що не відповідає фактичним обставинам.
Вказує, що відеозапис події переривається та на ньому відсутні події, що відбувались з моменту зупинки транспортного засобу о 09.38 год та зафіксованою змушеною відмовою ОСОБА_1 о 10.47. В цей період часу ОСОБА_1 погодилась пройти оглядна місці, однак поліцейські здійснювали на неї тиск для того, щоб вона відмовилась від проходження огляду.
Також, захисник подала клопотання про закриття провадження у справі щодо ОСОБА_1 на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП посилаючись на те, що станом на день апеляційного розгляду строки, передбачені ст.38 КупАП у даній справі закінчились.
Мотиви суду

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, заслухавши доводи захисника на підтримання вимог апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, заслухавши доводи захисника на підтримання вимог апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Як убачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваного судового рішення, дані вимоги закону при розгляді справи щодо ОСОБА_1 судом виконані. Висновки про винуватість останньої у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд обґрунтував низкою доказів, яким дана відповідна оцінка в постанові.
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Так, п.2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За невиконання вимог пункту 2.5 ПДР України, передбачена відповідальність ст.130 КУпАП. 
Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Так, судовим розглядом встановлено, 20 жовтня 2024 року о 09 годині 38 хвилин ОСОБА_1 в Харківській області, Харківському районі, сел. Степанки, вул. Роганська, 12, керувала транспортним засобом ЗАЗ11021, реєстраційний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовилась у присутності двох свідків.
Внаслідок зазначених подій та встановлених фактичних даних працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 839306 від 20.10.2024 року.
Крім того, факт вчинення адміністративного правопорушення  ОСОБА_1 окрім протоколу, також підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме: 
- оглянутими відомостями відеозапису, долученого працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення, які беззаперечно доводять зазначені в протоколі подію та обставини правопорушення з боку водія  ОСОБА_1 ;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 20.10.2024 року, відповідно до якого огляд не проводився, оскільки ОСОБА_1 відмовилась від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння;
- рапортом інспектора патрульної поліції щодо події з зазначенням місця та часу зупинки транспортного засобу, а також підстав для складання протоколу про адміністративне правопорушення.
- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідно до яких 20 жовтня 2024 року в с. Степанки вони були свідками того, що ОСОБА_1 на вимогу працівників поліції пройти огляду на стан сп`яніння у передбаченому законом порядку в закладі охорони здоров`я та за допомогою алкотест «Драгер» в його присутності категорично відмовилася. Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні суду першої інстанції підтвердив зазначені пояснення.
-поясненнями свідка інспектора СРПП ВП №1 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 , допитаного в судовому засіданні суду першої інстанції який пояснив, що 20 жовтня 2024 року він ніс службу у складі екіпажу поліції. Ним було зупинено транспортний засіб ЗАЗ11021, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 . Підставою для зупинки було керування транспортним засобом останньою, будучи не пристебнутою ременем безпеки. Після чого у водія ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер Алкотест або у медичному закладі, на що ОСОБА_1 категорично відмовилась у присутності двох свідків. 
-поясненнями, наданими в судовому засіданні суду першої інстанції свідка- поліцейського сектору реагування патрульної поліції ВП №1 Харківського районного управління поліції №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 , який надав показання, аналогічні з показами свідка ОСОБА_4 
-поясненнями самої ОСОБА_1 від 20.10.2024 року, написаними з її слів та підписаними нею особисто про те, що19.10.2024 року вона вживала алкогольні напої та 20 жовтня 2025 року о 09 годині 38 хвилин ОСОБА_1 в Харківській області, Харківському районі, сел. Степанки, вул. Роганська, 12, керувала транспортним засобом ЗАЗ11021, реєстраційний номер НОМЕР_1 . На вимогу працівників поліції пройти огляд за допомогою алкотестера Драгер або проїхати в медичний заклад категорично відмовилась.
Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. 
Апеляційний суд приймає до уваги те, що захисником в апеляційній скарзі не спростовуються фактичні відомості про те, 20 жовтня 2025 року о 09 годині 38 хвилин ОСОБА_1 в Харківській області, Харківському районі, сел. Степанки, вул. Роганська, 12, керувала транспортним засобом ЗАЗ11021, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та була зупинене на вимогу працівників поліції.
Суд критично оцінює посилання апелянта на те, що матеріали справи містять направлення на огляд водія на стан сп`яніння, однак, фактично такий огляд працівниками поліції не був проведений.
Статтею 266 КУпАП визначений порядок проведення огляду на стан сп`яніння.
Відповідно до п.2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Пунктом 4 Розділу І Інструкції, ознаками наркотичного сп`яніння є:
- порушення координації рухів;
- порушення мови;
- виражене тремтіння пальців рук;
- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;
- поведінка, що не відповідає обстановці;
- звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло;
- сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови;
- почервоніння обличчя або неприродна блідність.

Інспектором поліції в протоколі про адміністративне правопорушення було зафіксовано, що у водія ОСОБА_1 були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці.
Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, від якого вона відмовилась.
Безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи є доводи захисника з приводу того, що в направлення на огляд зазначено, що ОСОБА_1 була доставлена до медичного огляду, оскільки у зазначеному направленні зазначені фактичні обставини щодо встановлення особи ОСОБА_1 та те, що огляд не проводився у зв`язку з відмовою ОСОБА_1 від такого огляду.
Крім того, апеляційний суд зазначає, що доводи захисника про ненадання працівником патрульної поліції ОСОБА_1 письмового направлення для огляду на стан алкогольного сп?яніння у медичному закладі, є необґрунтованими, оскільки працівник поліції пропонував ОСОБА_1 пройти огляд у медичному закладі, однак остання відмовилась та відповідно до ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, не передбачено вручення водію письмового направлення для огляду на стан сп`яніння.
Твердження захисника про те, що працівники поліції примушували ОСОБА_1 відмовитись від проходження огляду не підтверджені належними доказами та спростовуються матеріалами справи, зокрема, відомостями відеозапису, з якого не вбачається, що ОСОБА_1 перебуває у стресовому стані тощо, навпаки вона добровільно відповідала на поставлені запитання. Також, матеріали справи містять заяву ОСОБА_1 від 20.04.2024 року, власноручно нею підписаною, також вона особисто розписалась в протоколі про адміністративне правопорушення. 
Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що відповідно до ст.267 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.
Однак, як було встановлено дії службової особи, що складала протокол та фіксувала правопорушення, в порядку передбаченому чинним законодавством, не оскаржувалися в порядку ст.267 КУпАП . Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.
Доводи апелянта про те, що працівниками поліції ОСОБА_1 не роз`яснювались права, передбачені ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України спростовуються змістом протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 1) де в графі про роз`яснення прав передбачених ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України та отримання копії протоколу про адміністративне правопорушення міститься особистий підпис ОСОБА_1 .
Доводи апелянта про те, що відеозапис події переривається та на ньому відсутні події, що відбувались з моменту зупинки транспортного засобу о 09.38 год та зафіксованою змушеною відмовою ОСОБА_1 о 10.47 год., не можуть свідчити про відсутність складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 , оскільки на відеозаписі, долученому до матеріалів справи містяться фактичні обставини щодо зупинки транспортного засобу, встановлення особи водія та пропозиція працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, а також відмова останньої в стверджувальній формі від його проходження. 
За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що зміст відеозапису, долученого до матеріалів справи, є логічним, послідовним, а тому апеляційний суд вважає, що зафіксована на відеозаписі інформація є достатньою та об`єктивно підтверджує обставини, що мають значення для справи та узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами.
З огляду на викладені обставини, на момент зупинки та висловлення пропозиції ОСОБА_1 з боку працівників поліції щодо проходження відповідного огляду у медичному закладі, у водія не було достатніх підстав відмовлятись від такої законної вимоги, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді, а тому підстав для скасування постанови судді та закриття справи на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУПАП, як на тому наполягає апелянт, апеляційний суд не вбачає. 
Що стосується посилання захисника на сплив річного строку притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, визначеного ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до ч. 6 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення.
З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що правопорушення було скоєно 20.10.2024 року.
Постанова Харківського районного суду Харківської області, якою ОСОБА_1 визнанно винною та накладено адміністративне стягнення винесена 15.09.2025 року, тобто в межах строку визначеного ч. 6 ст. 38 КУпАП.
Таким чином, накладення адміністративного стягнення на правопорушника мало місце в межах визначеного законом річного строку з дня його вчинення.
Сама по собі подальша процедура апеляційного перегляду та строки розгляду скарги в апеляційній інстанції не впливають на обрахування строків, визначених ст. 38 КУпАП, оскільки правового значення має лише строк притягнення до відповідальності, яке мало місце 15.09.2025 року. Отже, накладення стягнення на ОСОБА_1 в розумінні положень ст. 38 КУпАП вже відбулось згідно до постанови суду першої інстанції про притягнення правопорушника до відповідальності та накладення на неї стягнення в межах визначеного законом строку.
Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже,  ОСОБА_1 реалізувала своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодилась нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП, як штраф з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, суд першої інстанції враховував характер вчиненого  ОСОБА_1 правопорушення, те, що її дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників. 
Застосований районним судом до  ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для її виправлення, а також запобігання вчиненню нею аналогічних правопорушень, відповідає вимогам ст.23,33 КУпАП. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення  ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху, наявність в її діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та її винуватості, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника Сербіної А.В. залишити без задоволення.
Постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 16 вересня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик