П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/33426/24	

Перша інстанція суддя Василяка Д.К.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Яковлєва О.В.,
суддів Крусяна А.В., Шевчук О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якій просив: 
- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Одеській області які виразились у відмові нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів ОСОБА_1 за період з 01 листопада 2006 року по 24 липня 2024 року;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів ОСОБА_1 за період з 01 листопада 2006 року по 24 липня 2024 року від суми 1900,42 у розмірі, який визначається відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та Порядку проведення компенсації громадянам втрати грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року позовні вимоги задоволено, а саме:
- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів за період з 01 листопада 2006 року по 24 липня 2024 року відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ та постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/4526/20;
- зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів за період з 01 листопада 2006 року по 24 липня 2024 року відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ та постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/4526/20.
Не погоджуючись з рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року, відповідачем подано апеляційну скаргу, з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про задоволення позовних вимог, оскільки судом першої інстанції не враховано, що ГУНП в Одеській області не є повним правонаступником ГУМВС України в Одеській області, а лише функціональним правонаступником. Тобто передано лише окремі функції ГУМВС України в Одеській області. Документація ГУМВС України в Одеській області була передана до архіву МВС. Отже з зазначеного не вбачається повного правонаступництва, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 обіймав посаду начальнику сектору кримінальної розвідки в УВП УБОЗ ГУМВС України в області.
Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області від 26 серпня 2015 року № 608 о/с, підполковника міліції ОСОБА_1 на підставі підпункту «б» пункту 64 розділу VII Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого 29 липня 1991 року постановою Кабінету Міністрів Української РСР №114, звільнено з органів внутрішніх справ України.
24 липня 2024 року на картку позивача зарахована сума грошових коштів у розмірі 1900,42 грн, яка нарахована та виплачена на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 липня 2020 року у справі №420/4526/20.
Листом Відділу координації пенсійних питань Міністерства внутрішніх справ України, 20 вересня 2024 року позивачу повідомлено, що Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області припинено в результаті ліквідації 29 липня 2024 року.
ОСОБА_1 01 жовтня 2024 року звернувся із заявою до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якій просив нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів грошового забезпечення за період з 01 листопада 2006 року по 24 липня 2024 року включно від суми 1900,42 грн, нарахованої на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.07.2020 року у справі №420/4526/20».
Листом Головного управління Національної поліції в Одеській області № Л-6580/1/кц від 15 жовтня 2024 року позивачу відмовлено у нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходів, оскільки вказане питання не відноситься до компетенції ГУНП в Одеській області.
В свою чергу, оскільки відповідачем виплачено кошти на виконання рішення суду без нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, позивач вважаючи порушеними його права, звернувся до суду з даним позовом.
За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позовних вимог, оскільки позивач має право на отримання спірної компенсації, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Згідно ч. 2 ст. 2 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення) та сума індексації грошових доходів громадян.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Колегією суддів встановлено, що у межах спірних правовідносин позивач бажає отримати компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати індексації грошового забезпечення виплаченої 24 липня 2024 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 липня 2020 року, у справі № 420/4526/20.
Між тим, з аналізу вищевикладених норм матеріального права вбачається, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, зокрема у випадку порушення строків виплати індексації грошового забезпечення.
В свою чергу, виплата громадянам суми компенсації має провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості.
При цьому, право особи на отримання компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати набувається особою незалежно від обставин та підстав виплати доходу, право на отримання якого виникло у особи в минулому.
Тобто, факт виплати індексації грошового забезпечення на виконання рішення суду не позбавляє позивача права на отримання спірної компенсації, так як відповідні нарахування індексації грошового забезпечення, право на отримання яких позивачем підтверджено рішенням суду, мали здійснюватися щомісячно з виплатою позивачу грошового забезпечення.
В свою чергу, протиправне невиконання зазначеного обов`язку відповідачем тягне за собою негативні наслідки у вигляді додаткового обов`язку з виплати спірної компенсації.
При цьому, колегія суддів зазначає, що ст. 3 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» чітко визначено формулу, яка має застосовуватись при обрахунку розміру спірної компенсації.
Разом з цим одночасно з виплатою нарахованих присуджених рішенням суду сум грошового забезпечення, позивачу не була виплачена компенсація втрати частини доходу.
Таким чином, оскільки компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки виплати грошових доходів, нарахованих громадянам на один і більше календарних місяців, а відповідні виплати щодо індексації грошового забезпечення мали бути проведені одночасно з виплатою грошового забезпечення на виконання судового рішення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 22 травня 2025 року у справі № 160/19149/23.
В той же час, стосовно доводів апелянта про те, що позов заявлено до неналежного відповідача, колегія суддів зазначає наступне.
Так, положеннями статей 1, 2 Закону України «Про міліцію» передбачалося, що міліція – це державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.
Основними завданнями міліції, зокрема було: забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів; запобігання правопорушенням та їх припинення; охорона і забезпечення громадського порядку; виявлення кримінальних правопорушень.
При цьому, приписами статей 1, 2 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що Національна поліція України – це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Завданнями поліції, зокрема, є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності.
Поряд з цим, згідно з Положенням про МВС України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 878, МВС України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. МВС є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах: забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, а також надання поліцейських послуг; захисту державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні; цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності; міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.
Таким чином, аналізуючи завдання та функції цих органів можна дійти висновку, що МВС України є органом влади, який формує державну політику, зокрема, у сфері забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, а також надання поліцейських послуг. Між тим, реалізація державної політики у вказаній сфері відноситься до компетенції Національної поліції, а до цього вказані завдання та функції держави покладались на міліцію.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що правонаступником прав та обов`язків ліквідованого ГУМВС України в Одеській області, враховуючи правовий статус, обсяг повноважень і принцип територіальності, є територіальний орган Національної поліції, а саме Головне управління Національної поліції в Одеській області.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21 березня 2025 року у справі № 420/31729/23.
Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допущено, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року - без змін.
Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління Національної поліції в Одеській області.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених у п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.В. Яковлєв	
Судді	  	А.В. Крусян   О.А. Шевчук