ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/4387/25	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Погорелової О.В 
при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу 
за позовом 	Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради, м. Полтава 	
до 	Товариства з обмеженою відповідальністю "ДБК Квант", м. Харків 	
про 	стягнення коштів 	
за участю представників учасників справи:

позивача - не з`явився
відповідача - Басова О.В., 

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради, звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДБК Квант", відповідач, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь 949 810,35 грн збитків, 191 589,63 грн інфляційних втрат та 54 022,95 грн три проценти річних, що загалом становить 1 195 422,93 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 05.01.2024 Управлінням північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області складено Акт про результати виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради за період з 01.10.2021 по 30.09.2023. Шляхом співставлення вартості послуг (захоронення відходів), які надано ТОВ "ДБК Квант" на користь Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради із вартістю аналогічних послуг (надані КАТП 1628 на користь ТОВ "ДБК Квант") ревізією встановлено, що в актах форми КБ-2в за договорами № 4 та № 49 вказано надання таких послуг ТОВ "ДБК Квант" на користь Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради за цінами вищими, ніж ціни за фактично отриманими послугами ТОВ "ДБК Квант" від КАТП 1628. Враховуючи вищевикладене, різниця вартості наданих послуг після перерахунку становить 949 810,35 грн з ПДВ, а саме: 420 968,69 грн з ПДВ – за договором від 18.05.2021 № 4; 528 841,66 грн з ПДВ – за договором від 26.09.2022 № 49. Отже, виконавцем - ТОВ "ДБК Квант" завищено вартість послуг, які надано в ревізійному періоді на користь Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради за договорами від 18.05.2021 №4 та від 26.09.2022 №49, що призвело до завищення видатків Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради на суму 949 810,35 грн з ПДВ, чим останньому завдано матеріальної шкоди (збитків) на вказану суму.
Ухвалою суду від 09.12.2025 позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Процесуальний рух справи відображено у відповідних ухвалах суду.
30.12.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує та просить суд відмовити у його задоволенні. 
В обґрунтування заперечень проти позову вказує на те, що позивач, підписуючи акти форми КБ-2в та КБ-3 до договорів №4 від 18.05.2021 та №49 від 26.09.2022 та здійснюючи оплату відповідно до умов договорів, зокрема розділу 3 “Розрахунки та платежі” був обізнаний про вартість цих послуг ще у 2021 та 2022 роках відповідно, в той же час позов ним було подано до суду лише 05.12.2025. Враховуючи, що з даним позовом до суду позивач звернувся 05.12.2025, то позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем допущено пропуск позовної давності і ніяких обґрунтувань поважності такого пропуску не наведено. 
Крім того, висновок позивача про нібито завищенні ціни на послуги, що надавались ТОВ “ДБК КВАНТ” за договорами №4 та №49 на його користь, порівняно із цінами за фактично отриманими послугами ТОВ "ДБК КВАНТ" від КАТП 1628 є помилковими та не відповідають дійсності. В Актах форми КБ-2в до вищезазначених договорів відображено надання послуги: захоронення відходів комунальних змішаних міських, в тому числі сміття з урн, перевезених сміттєвозами (діапазон: 13,37 – 14,56 грн з ПДВ) за договором № 4; компенсація витрат за надані послуги по захороненню відходів комунальних змішаних, в тому числі сміття з урн, перевезених сміттєвозами (діапазон цін: 32,57 – 34,36 грн з ПДВ) за договором № 49. 04.01.2021 відповідачем укладено Договір №2021/1 з Полтавським комунальним автотранспортним підприємством 1628 на послуги з поводження з загальноміськими відходами (захоронення) на 2021 рік, за умовами якого Замовник передає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання по прийманню та захороненню на Полтавському міському звалищі загальноміських відходів в обсязі 70 000 м. куб. на рік. Відповідно до п. 2.1. вказаного Договору тариф послуги - поводження з загальноміськими відходами (захоронення), згідно наказу КАТП 1628 №177 від 21.12.2020 “Про затвердження тарифів з надання послуг Полтавським комунальним автотранспортним підприємством 1628” встановлюється на рівні 13,73 грн/куб. метр з ПДВ. В подальшому, до вказаного договору сторони уклали додаткову угоду №1 якою збільшили обсяг зобов`язань виконавця на 30 000 м.куб. та продовжили термін дії договору на 2022 рік до дати укладення нового договору. 27.09.2022 Відповідачем укладено новий Договір №2022.09.27 з Полтавським комунальним автотранспортним підприємством 1628 на послуги з поводження з загальноміськими відходами (захоронення) на 2022 рік, за умовами якого Замовник передає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання по прийманню та захороненню на Полтавському міському звалищі загальноміських відходів в обсязі 38 500 м.куб. на рік. Відповідно до п.2.1. вказаного Договору тариф послуги поводження з загальноміськими відходами (захоронення), згідно наказу КАТП 1628 №92 від 27.07.2022 “Про затвердження тарифів з надання послуг Полтавським комунальним автотранспортним підприємством 1628” встановлюється на рівні 34,36 грн/куб. метр з ПДВ. Таким чином, висновки Позивача про завищення Відповідачем ціни на послуги, які надано в ревізійному періоді на користь Позивача за договорами від 18.05.2021 №4 та від 26.09.2022 №49 не відповідають дійсності та є помилковими, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Позивач правом на участь представника у судовому засіданні 26.02.2026 не скористався, причину неявки не повідомив. Про місце, дату та час проведення судових засідань позивач повідомлявся належним чином, відповідно до ст. ст. 120, 121 ГПК України. 
Присутній у судовому засіданні 26.02.2026 представник відповідача проти позову заперечував та просив суд відмовити у його задоволенні.
З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, заслухавши пояснення представника відповідача, суд встановив наступне.
Як вказує позивач, в термін з 31.10.2023 по 29.12.2023 заступником начальника Управління – начальником відділу контролю у галузі промисловості, енергетики, транспорту, фінансових послуг, ЖКГ, інфраструктури та зв`язку Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області Олександром Кальченком за участю працівників Управління офісу Держаудислужби в Полтавській області проведена планова виїзна ревізія окремих питань фінансово-господарської діяльності Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради за період з 01.10.2021 по 30.09.2023.
05.01.2024 Управлінням північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області складено Акт про результати виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради за період з 01.10.2021 по 30.09.2023.
В ході проведення ревізії встановлено, що між Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради (надалі – Управління) та ТОВ “ДБК Квант” укладено договори на послуги з прибирання вулиць та інших територій Полтавської міської територіальної громади (утримання в належному санітарно-технічному стані об`єктів благоустрою, у тому числі утримання вуличної дорожньої мережі) від 18.05.2021 №4 (далі Договір № 4) та від 26.09.2022 №49 (далі - Договір № 49). Ціна договорів –динамічна.
Умовами договору №4 передбачено, що Замовник здійснює оплату за фактично надані послуги на підставі наступних документів: 1) акту (актів) приймання наданих послуг, підписаного уповноваженими представниками обох сторін, з усіма необхідними документами, порядок надання яких визначений п. 6.3.10 даного Договору, та оформлених належним чином, згідно з умовами цього Договору та чинного законодавства України (п. 3.3. Договору).
У п. 6.3.10. Договору, зокрема вказано, що Виконавець зобов`язаний надати Замовнику разом з актами наданих послуг з розрахунком одиничної вартості, комісійний акт (акти) приймання обсягів наданих послуг, оригінали або завіренні належним чином копії підтверджуючих документів (накладні на матеріальні ресурси, калькуляції на виготовлення матеріальних ресурсів, талони, довідки, шляхові листи та завіренні копії договорів на орендовані машини на механізми, довідки на послуги, розрахунки вартості 1 маш-год власної техніки, відповідні розрахунки заміни машин та механізмів та інші необхідні Замовнику документи) на обсяг наданих послуг.
Умовами Договору №49 передбачено, що Замовник здійснює оплату за фактично надані послуги на підставі наступних документів: Акту за формою КБ-2в та формою КБ-3, підписаних представниками обох сторін, з усіма необхідними документами, порядок надання яких визначений п. 6.3.11. даного Договору, та оформлених належним чином, згідно з умовами цього Договору та чинного законодавства України (п.3.3. Договору).
У п. 6.3.11. Договору, зокрема вказано, що Виконавець зобов`язаний надати замовнику разом з актами приймання наданих послуг з розрахунком одиничної вартості (на власну техніку), оригінали, або завірені належним чином копії підтверджуючих документів (як то: видаткові накладні на матеріальні ресурси, калькуляції на виготовлення матеріальних ресурсів, табелі обліку робочого часу, талони, довідки, рапорти (шляхові листи) інші документи, необхідні Замовнику) на обсяг даних послуг.
Так, в Актах форми КБ-2в до вищезазначених договорів відображено надання послуги: захоронення відходів комунальних змішаних міських, в тому числі сміття з урн, перевезених сміттєвозами (діапазон: 13,37 – 14,56 грн з ПДВ) за договором №4; компенсація витрат за надані послуги по захороненню відходів комунальних змішаних, в тому числі сміття з урн, перевезених сміттєвозами (діапазон цін: 32,57 – 34,36 грн з ПДВ) за договором № 49.
Поряд з цим, Управлінням отримано інформацію від Полтавського комунального автотранспортного підприємства 1628 про перелік (вид) та вартість робіт/послуг, які виконувались/надавались останнім на користь та на замовлення ТОВ “ДБК Квант” в розрізі 2019-2022 років.
Шляхом співставлення вартості послуг (захоронення відходів), які надано ТОВ “ДБК Квант” на користь Управління із вартістю аналогічних послуг (надані КАТП 1628 на користь ТОВ “ДБК Квант”) ревізією встановлено, що в актах форми КБ-2в за договорами №4 та №49 вказано надання таких послуг ТОВ “ДБК Квант” на користь Управління за цінами вищими, ніж ціни за фактично отриманими послугами ТОВ “ДБК Квант” від КАТП 1628.
Враховуючи вищевикладене, різниця вартості наданих послуг після перерахунку становить 949 810,35 грн з ПДВ, а саме: 420 968,69 грн з ПДВ – за договором від 18.05.2021 №4 та 528 841,66 грн з ПДВ – за договором від 26.09.2022 №49. Розрахунок різниці вартості послуг, які надано в ревізійному періоді ТОВ “ДБК Квант” на користь Управління за договорами від 18.05.2021 №4 та від 26.09.2022 №49 із вартістю аналогічних послуг, наданих КАТП 1628 на користь ТОВ “ДБК Квант” наведено у додатку 27 до акта.
Отже, позивач вказує, що внаслідок порушення відповідачем вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України, ч. 1 ст. 193 ГК України, пунктів 3.3. та 6.3.10. договору №4 та пунктів 3.3. та 6.3.11. договору №49, позивачу було завдано збитків у розмірі 949 810,35 грн з ПДВ, право на відшкодування яких позивач має відповідно до ч. 1, 2 ст. 22, п. 4 ч.1 ст. 611 та ст. 623 ЦК України.
Позивач вказує, що після надання Акту про результати виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради за період з 01.10.2021 по 30.09.2023 від 05.01.2024 №201605/11/003 Управлінню стало відомо про його порушенні права у вигляді нанесення відповідачем збитків. Тому, Управління має намір стягнути з відповідача на свою користь збитки у розмірі 949 810,35 грн, інфляційні втрати за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми починаючи з 05.01.2024 до 27.11.2025 в сумі 245 612,58 грн, з яких: 191 589,63 грн – інфляційні нарахування та 54 022,95 грн – три проценти річних.
Оскільки зазначенні збитки відповідач не сплатив в добровільному порядку, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.
Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині 3 статті 203 ЦК України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
За статтями 626-629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до вимог статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
За змістом частин 1-3 статті 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Згідно статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Відповідно до частини 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
За приписами частин 1, 2 статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Як встановлено судом, сторони досягли усіх суттєвих умов відносно вказаного виду договорів, тому спірні договори є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань та є обов`язковими для виконання сторонами у відповідності до статті 629 ЦК України.
За приписами статей 525-526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або невизначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно зі статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача збитків, позивач фактично вказує, що контролюючим органом в Акті про результати виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради за період з 01.10.2021 по 30.09.2023 встановлено, що в актах форми КБ-2в за договорами № 4 та № 49 вказано надання послуг ТОВ "ДБК Квант" на користь Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради за цінами вищими, ніж ціни за фактично отриманими послугами ТОВ "ДБК Квант" від КАТП 1628, через що виконавцем - ТОВ "ДБК Квант" завищено вартість послуг, які надано в ревізійному періоді на користь Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради за договорами від 18.05.2021 №4 та від 26.09.2022 №49, що призвело до завищення видатків Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради на суму 949 810,35 грн з ПДВ, чим останньому завдано матеріальної шкоди (збитків) на вказану суму.
Відповідно до підпункту 3 пункту 3 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №43 (далі Положення), основним завданням Держаудитслужби, зокрема, є: здійснення державного фінансового контролю, спрямованого на оцінку ефективного, законного, цільового, результативного використання та збереження державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, досягнення економії бюджетних коштів.
Держаудитслужба, відповідно до покладених на неї завдань, реалізує державний фінансовий контроль через здійснення інспектування (ревізії); здійснює контроль за станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб; вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства (пункт 4 Положення).
Отже, Держаудитслужбі надане право, згідно з чинним законодавством, здійснювати державний фінансовий контроль у формі ревізії та вимагати від керівників підприємств, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства.
Поряд з цим, акт ревізії це офіційний документ, яким оформляються та фіксуються результати обстеження господарсько-фінансової діяльності підприємства, організації, установи, який складається особами, що проводили ревізію. Акт ревізії відображає достовірні документально підтверджені дані, які характеризують виробничу і господарсько-фінансову діяльність об`єкта, що ревізується, законність і економічну ефективність матеріальних, трудових і грошових витрат. На основі акта приймається рішення про усунення порушень, відшкодування матеріальних збитків, притягнення до відповідальності винних осіб.
За приписами статті 857 ЦК України робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а у разі їх відсутності або неповноти вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.
Згідно статті 853 ЦК України, якщо замовник не зробить заяви щодо невідповідності виконаної роботи умовам договору, відступів у виконанні роботи, інших недоліків під час прийняття робіт, він втрачає право у подальшому посилатись на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.
Будь-яких заперечень замовника (Управління) щодо обсягів чи вартості виконаних відповідачем робіт матеріали справи не містять.
Таким чином, умови договорів були виконані сторонами повністю і зауважень одна до одної з цього приводу у них не було. Доказів протилежного матеріали справи не містять.
За приписами статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків (відшкодування шкоди), господарський суд, перш за все, повинен з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності, а саме наявність правил поведінки, встановлених законом або договором; наявність факту порушення такого правила поведінки винною особою; наявність збитків у потерпілої особи; наявність безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони.
Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного зв`язку між порушенням права та збитками, наявність винної поведінки.
Згідно з частиною 1 статті 22, частиною 1 статті 623 ЦК України відшкодуванню підлягають збитки, що завдані правопорушенням. Тобто відшкодуванню підлягають збитки, які знаходяться у причинному зв`язку з правопорушенням. За таких умов визнається, що причинний зв`язок між порушенням та збитками має бути безпосереднім або прямим.
Вимоги про стягнення збитків можуть бути задоволені лише у випадку, якщо буде доведено кожний з елементів складу правопорушення. Недоведення хоч би одного з них виключає можливість задоволення вимоги про стягнення збитків.
Відповідно до частини 1 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.
Кошти, які позивач заявляє до стягнення з відповідача, отримані останнім як оплата за належне виконання робіт за спірними договорами, а тому такі кошти набуті за наявності правової підстави договору і їх сплата не може вважатись збитками.
Посилання позивача на акт ревізії його фінансово-господарської діяльності, як на підставу для стягнення зазначених коштів, суд відхиляє з наступних підстав.
Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.
Відповідно до статті 10 цього Закону, органу державного фінансового контролю надається право, зокрема: перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.
Положенням визначено, що Держаудитслужба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.
Пунктом 3 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами визначено, що акт ревізії документ, який складається посадовими особами органу державного фінансового контролю, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід`ємною частиною акта.
Таким чином, акт ревізії (перевірки, аудиту) це документ про результати проведеної ревізії (перевірки, аудиту), який є носієм дій з фінансового контролю та інформації про виявлені недоліки.
Пунктом 50 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами передбачено, що за результатами проведеної ревізії, у межах наданих прав, органи державного фінансового контролю вживають заходів для забезпечення: притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об`єктів контролю; порушення перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства; звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства; застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.
У той же час, матеріали справи не містять доказів того, що на підставі здійсненої ревізії вжито будь-які з вищезазначених заходів (в тому числі звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства).
Крім того, акт перевірки не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися. Акт перевірки, як вже зазначалося, є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.
Тобто, укладання сторонами у справі договору підряду, дії сторін по виконанню його умов, у тому числі проведення відповідних робіт та їх оплата, є підтвердженням того, що сторони перебували у договірних відносинах.
Отже, обсяг прав, обов`язків та відповідальності сторін у справі мають врегульовуватися тими положеннями чинного законодавства, які визначають умови проведення підрядних робіт, надання послуг та договором.
Виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати, оскільки за своїми правовими наслідками акт ревізії, у даному випадку, фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась.
Зазначений акт ревізії не може змінювати, припиняти частково або повністю договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені договором та підтверджені відповідними актами виконаних робіт. Відтак, акт ревізії фінансово-господарської діяльності, сам по собі, не може бути достатнім доказом порушення відповідачем зобов`язань за спірними договорами.
Наведена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.05.2018 у справі №922/2310/17.
Також, у постанові Верховного Суду від 18.10.2018 у справі №917/1064/17 зауважено, що акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу. Виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати, оскільки за своїми правовими наслідками аудиторський звіт у даному випадку фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась. Аудиторська перевірка, результати якої оформлені відповідною довідкою та актом, не можуть змінювати, припиняти частково або повністю договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені договором та підтверджені відповідними актами виконаних робіт.
Згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 18.02.2020 у справі №910/7984/16 аудиторська довідка не є беззаперечною підставою для задоволення позовних вимог про стягнення збитків, оскільки виявлені таким органом порушення не можуть впливати на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати. Аудиторська довідка не може змінювати, припиняти договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені укладеними договорами та які підтверджені відповідним актами здачі-приймання наданих послуг. Аудиторська довідка є документом, складеним з приводу наявності або відсутності відповідних порушень, та містить лише думку органу, який її склав. Викладені в ній висновки не мають заздалегідь обумовленої сили, тобто аудиторська довідка не є підставою для стягнення з відповідача коштів, одержаних відповідно до умов договору. Аудиторська довідка не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялася. Аудиторська довідка є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.
Аналогічні висновки наведені також у постанові Верховного Суду від 07.12.2021 у справі №922/3816/19.
Отже, акт ревізії не може розглядатись як підстава виникнення господарсько-правового зобов`язання відповідача повернути сплачені йому позивачем кошти, оскільки за умови існування між сторонами договірних правовідносин виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати.
Позивач не надав доказів того, що відповідач порушив прийняті на себе договірні зобов`язання, вийшов за межі погодженої сторонами договірної ціни виконання робіт, а також доказів того, що виконані роботи не відповідають умовам договору.
Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.
При цьому, відповідачем було заявлено про застосування спливу строку позовної давності до позовних вимог.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки (стаття 257 ЦК України).
За змістом частини 1 статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
Таким чином, оскільки судом встановлено відсутність підстав для задоволення позовних вимог, позовна давність в межах даної справи не застосовується.
Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в рішенні суду, позаяк не покладаються судом в основу цього судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа “Серявін проти України”, рішення від 10.02.2010).
Відповідно до статті 129 ГПК України, витрати по оплаті судового збору покладаються на позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 525, 526, 530, 610, 612 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд - 

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Позивач - Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради (36000, м. Полтава, вул. Стрітенська, 19, код ЄДРПОУ 03365854).
Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ДБК Квант" (61135, м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, 44, код ЄДРПОУ 42103828).

Повне рішення підписано 05 березня 2026 року.

Суддя		О.В. Погорелова