ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 689/893/25
Провадження № 22-ц/820/400/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І., 
секретар судового засідання Заворотна А.В.
за участю представника відповідача – адвоката Іваницького А.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , яка подана його представником ОСОБА_2 , та Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 28 листопада 2025 року (суддя Шевчик О.М.).
Заслухавши доповідача, пояснення представника учасника справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, суд

в с т а н о в и в:
У травні 2025 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позову зазначалось, що 18.11.2023 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 13033-9256. 
Відповідно до умов кредитного договору, кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 20000 грн; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 14 днів; комісія за видачу кредиту – 15% від суми кредиту; знижена % ставка - 1,20 % в день; стандартна % ставка - 1,50 % в день. 
Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти.
Відповідач, всупереч умовам кредитного договору, не виконав в повному обсязі грошові зобов`язання перед кредитодавцем.
З врахуванням викладеного вище, товариство просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором загальною сумою 100000 грн, яка складається з простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 20000 грн, простроченої заборгованості за нарахованими процентами - 80000 грн
Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 28 листопада 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором №1303-9256 від 18.11.2023 в розмірі 40000 грн, з яких 20000 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 20000 грн - прострочена заборгованість за відсотками.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» судовий збір в сумі 968,96 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. При цьому, посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими. 
Вказує, що відсутність належного первинного документа, який би підтверджував рух коштів від кредитодавця до позичальника, ставить під сумнів сам факт виконання кредитодавцем свого основного зобов`язання за кредитним договором.
На думку скаржника, довідка про перерахування суми кредиту №1303-9256 від 18.11.2023 не фіксує факту здійснення господарської операції з видачі кредитних коштів безпосередньо, а отже, не може слугувати належним та допустимим доказом фактичного надання кредиту відповідачу.
Зазначає, що документи, які додано до матеріалів справи не містять первинних документів, які б підтверджували перерахування грошових коштів обумовлених кредитним договором на користь відповідача, отже відсутні підстави вважати, що у відповідача виникли будь-які зобов`язання перед позивачем.
Звертає увагу апеляційного суду на те, що кредитний договір є типовим договором приєднання, розробленим фінансовою установою – ТОВ «Укр Кредит Фінанс». Отже, будь-які неоднозначності у його тексті повинні тлумачитися на користь відповідача. А тому, зазначення у договорі двох строків кредитування призводить до неправильного, а то й різного тлумачення та розуміння його сторонами, зокрема, позичальником. Це створює істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, що є ознакою несправедливих умов договору згідно зі статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів». 
Вказує, що, отримуючи кредит 18.11.2023, вважав, що повинен повернути його 01.12.2023, що саме це вбачається із кредитного договору. Однак, позивач, нараховуючи заборгованість за процентами, виходив з іншого строку кредитування. Отже, починаючи з 02.12.2023 у кредитодавця відсутнє право нараховувати проценти за кредитним договором. Натомість, позивач нараховував проценти відповідачу по 12.09.2024.
Зазначає, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, а тому звільнений від сплати судового збору, що не враховано судом першої інстанції.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення відсотків, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове судове рішення про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по відсотках в розмірі 80000 грн, визначивши загальну суму заборгованості за договором у розмірі 100000 грн. При цьому, посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Зазначає, що згідно з наданим разом з позовною заявою розрахунком заборгованості за договором № 1303-9256 від 18.11.2023, станом на 04.04.2025 ТОВ «Укр Кредит Фінанс» здійснювало лише нарахування по процентам за користування кредитом (згідно п. 4.6. та п. 10.2.кредитного договору) в межах строку договору (згідно п. 4.9. Договору), що погоджений між сторонами.
Звертає увагу на те, що умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.
Вказує, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зробив хибний висновок, що умови за користуванням кредитом суперечать засадам справедливості, добросовісності, що не відповідає вимогам чинного, а саме ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 ТОВ «Укр Кредит Фінанс» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.
ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. 
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу, подану стороною відповідача, проти задоволення апеляційної скарги товариства заперечив.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.
Колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає в повній мірі.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав зобов`язань за кредитним договором, не повернув кредит та платежі за користування кредитом у визначений строк та розмірі, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача. При цьому, суд, керуючись принципами справедливості, добросовісності, розумності, зменшив розмір заборгованості по відсотках до 20000грн.
Проте, з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитись в повному обсязі з таких підстав.
Судом встановлено, що 18.11.2023 між ТОВ «Укр кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1303-9256. (а.с. 12-18)
Відповідно до п. 2.2 договору, кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання позичальнику кредиту на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим договором.
Згідно з п. 4.1, 4.4, 4.6, 4.7, 4.9 договору, загальний розмір кредиту 20000 грн; базовий період складає 14 календарних днів; стандартна процентна ставка становить 1,50% за кожен день користування кредитом; комісія за видачу кредиту становить 15,00 %; строк кредитування – 300 днів; дата повернення кредиту – 12.09.2024. 
Вказаний кредитний договір був підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) – А6857.
Згідно з довідкою про перерахування суми кредиту № 1303-9256 від 18.11.2023, відповідачу перераховано кошти за кредитним договором № 1303-9256 від 18.11.2023 на номер платіжної карти НОМЕР_1 на суму 20000 грн, що також підтверджується листом АТ КБ «Приват Банк» щодо перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay та випискою про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № НОМЕР_2 , витребуваної судом з АТ КБ «ПриватБанк». (а.с. 32-34, 35, 120-121)
Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 04.04.2025 загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 112160 грн, а саме: прострочена заборгованість за кредитом – 20000 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 89160 грн, прострочена заборгованість за комісією – 3000 грн.
З урахуванням програми лояльності позивач визначив суму заборгованості в розмірі 100000 грн, з них прострочена заборгованість за кредитом 20000 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 80000 грн
Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18)
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним у ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі.
У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: 1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; 2) розірванні договору в судовому порядку; 3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; 4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; 5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким позичальник ознайомився перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту.
Безпідставними є доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо недоведення виконання кредитодавцем свого основного обов`язку, а саме надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, з огляду на те, що факт зарахування коштів у розмірі 20000 грн за кредитним договором № 1303-9256 від 18.11.2023 на номер платіжної карти НОМЕР_1 підтверджується довідкою про перерахування суми кредиту № 1303-9256 від 18.11.2023, а також листом АТ КБ «Приват Банк» щодо перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay та випискою про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № НОМЕР_2 , витребуваної судом з АТ КБ «ПриватБанк». (а.с. 32-34, 35, 120-121)
ТОВ «Укр Кредит Фінанс», звертаючись до суду з позовом, просило у тому числі, крім заборгованості за неповернутим кредитом, стягнути складову його повної вартості, зокрема й заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом - 80000 грн)
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції, яка набрала чинності 24 грудня 2023 року згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Перехідні положення законопроєкту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроєкту.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія п. 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено п. 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
У справі, що переглядається, кредитний договір № 1303-9256 укладено 18.11.2023, тобто, до внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування» та продовжив свою дію після набрання чинності цим Законом, а тому строк дії п.17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» поширюється на вказаний договір. Тому товариством в строк до 20.08.2024 правомірно застосовано денну відсоткову ставку в розмірі 1,5%, проте з 20.08.2024 денна процентна ставка має становити не більше 1%.
Частиною 4 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t х 100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях.
Пунктом 1-2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» визначено поняття «денна процентна ставка» як загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.
Тобто, денна процентна ставка є розрахунковою величиною за спеціальною формулою, що базується на показниках загальних витрат за споживчим кредитом, його загальним розміром та строком кредитування, максимальний розмір якої визначений вказаним вище Законом.
Згідно з ч. 1 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
У частинах першій та другій статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Відповідно до п. 4.6 договору, сторонами погоджена стандартна процентна ставка за користування кредитом - 1,50% в день. 
Таким чином, умови укладеного між сторонами договору щодо встановлення стандартної процентної ставки/денної процентної ставки за кредитом у період з 20.08.2024 не відповідають вимогам пункту 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».
З урахуванням викладеного вище, при визначенні суми заборгованості по відсотках слід виходити з того, що:
20000 грн (неповернута сума кредиту) х 1,20 % х 14 днів (18.11.2023 – 01.12.2023) = 3360 грн - сума заборгованості по відсотках за період з 18.11.2023 по 01.12.2023 (базовий період);
20000 грн (неповернута сума кредиту) х 1,50 % х 262 днів (02.12.2023 – 19.08.2024) = 78600 грн - сума заборгованості по відсотках за період з 18.11.2023 по 01.12.2023 (базовий період);
20000 грн (неповернута сума кредиту) х 1,00 % х 24 дні (20.08.2024 – 12.09.2024) = 4800 грн - сума заборгованості по відсотках за період з 20.08.2024 по 12.09.2024.
З врахуванням застосованої відповідачем програми лояльності шляхом списання заборгованості за комісією та процентами у загальній сумі 12160 грн, сума заборгованості по відсотках становить 77600 грн (3360 грн + 78600 грн + 4800 грн -12160 грн -3000 грн = 77600 грн)
Таким чином, заборгованість відповідача по несплачених відсотках за кредитним договором № 1303-9256 від 18.11.2023 становить та підлягає задоволенню в сумі 77600 грн. 
Відповідно, загальна сума заборгованості за договором становить 97600 грн (20000 грн (тіло кредиту)+ 77600 грн (заборгованість по відсотках)). У зв`язку з чим, рішення суду першої інстанції щодо остаточної загальної суми, яка стягнута з відповідача на користь позивача, підлягає зміні та збільшенню до 97600 грн.
Суд апеляційної інстанції вважає підставними доводи апеляційної скарги ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про те, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зробив хибний висновок, що умови за користуванням кредитом суперечать засадам справедливості, добросовісності, що не відповідає вимогам чинного, а саме ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», виходячи із наступного.
Відповідно до частини першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Отже, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним (частина п`ята статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Разом з тим, вказаний договір кредитної лінії №1303-9256 від 18.11.2023 або його умови в судовому порядку не оскаржувався відповідачем, не визнавалися недійсними, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України, діє презумпція правомірності вказаного правочину.
Матеріали справи не містять і відповідач не надав суду доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору або його умов.
Безпідставними є також посилання відповідача на те, що відсотки за користування кредитом нараховувалися поза межами встановленого договором строку, з огляду на те, що сторони погодили, що датою повернення кредиту є 12.09.2024. Саме в межах цього строку позивачем були нараховані відсотки.
Водночас, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 .
За змістом ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судовий збір», судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
Платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом (ст. 2 Закону).
Статтею 5 Закону встановлено пільги щодо сплати судового збору, зокрема, згідно з п. 9 ч. 1 даної норми від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю 1 та 2 групи, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
За правилами ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6ст. 141 ЦПК України).
Зважаючи на те, що відповідач, згідно із п. 9 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, відповідно до положень ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, належить позивачу компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати за розгляд справи у суді першої інстанції.
Проте, судом зазначене вище не було взято до уваги, що призвело до ухвалення помилкового рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору на користь позивача.
Таким чином, оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача судового збору в розмірі 968,96 грн підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині про компенсацію позивачу таких витрат за рахунок держави, в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.
Крім того, позивачу слід компенсувати судовий збір, сплачений ним за подання апеляційної скарги пропорційно до розміру задоволених вимог.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 , яка подана його представником ОСОБА_2 , та Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» задовольнити частково.
Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 28 листопада 2025 року змінити, виклавши абзац другий та третій резолютивної частини рішення в такі редакції:
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс»  заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №1303-9256 від 18.11.2023, в розмірі 97600 грн, з яких 20000 грн – прострочена заборгованість за кредитом, 77600 грн – прострочена заборгованість по відсотках.
В решті позову відмовити.
Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 28 листопада 2025 року в частині вирішення питання про розподіл судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» сплачений при подачі позову та апеляційної скарги судовий збір в розмірі 4457 грн 21 коп (згідно з платіжною інструкцією №69100 від 08.05.2025, платіжною інструкцією №12739 від 25.12.2025), в порядку визначеному КМУ.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 березня 2026 року.

Суддя-доповідач       І.В. П`єнта

Судді:        А.П. Корніюк

О.І. Талалай