ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

26 лютого 2026 року	Справа №160/25810/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кучугурної Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Богуш Ангеліна Михайлівна, до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Богуш Ангеліна Михайлівна, до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 у період з 29.01.2020 по 20.01.2022 посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, 01 січня 2021 року, 01 січня 2022 року відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення (щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення) одноразової допомоги при звільненні, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористанні дні оплачуваних відпусток за період з 29.01.2020 по 20.01.2022 виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, 01 січня 2021 року, 01 січня 2022 року відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням уже виплачених сум.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Вважаючи, що грошове забезпечення нараховується та виплачується не у повному обсязі, а саме розміри посадового окладу та окладу за військовим званням були розраховані з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 у розмірі 1762 грн, позивач звернулась із цим позовом до суду.
Справі за цією позовною заявою присвоєно №160/25810/25 та за результатами автоматизованого розподілу справу передано для розгляду судді Кучугурній Н.В.
Ухвалою суду прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), за наявними у справі матеріалами; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі заперечення проти позовної заяви) протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач заперечує проти позовних вимог. В обгрунтування відзиву відповідач зазначає, що протягом усього спірного періоду Відповідач, як орган військового управління та розпорядник бюджетних коштів, діяв у суворій відповідності до офіційно опублікованої та чинної на той момент редакції пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців...» (далі – Постанова № 704), зі змінами, внесеними Постановою КМУ №103 від 21.02.2018. Ця редакція прямо та імперативно встановлювала: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт...». Військова частина, як суб`єкт владних повноважень нижчого рівня, не мала ані права, ані повноважень здійснювати власне тлумачення законодавства, ігнорувати офіційний текст підзаконного акту та самостійно застосовувати його попередню редакцію на підставі судового рішення у справі № 826/6453/18. Будь-які дії всупереч офіційній редакції Постанови № 704 були б прямим порушенням Бюджетного кодексу України та кваліфікувались би як нецільове використання бюджетних коштів, за що для посадових осіб військової частини передбачено адміністративну та кримінальну відповідальність. Відповідальність за правову колізію, що виникла внаслідок несвоєчасного приведення Постанови № 704 у відповідність до рішення суду, несе виключно Кабінет Міністрів України як суб`єкт нормотворення, а не військова частина як сумлінний виконавець. Таким чином, у діях Відповідача відсутній склад правопорушення, а саме «протиправна бездіяльність», оскільки Відповідач не порушував жодного покладеного на нього законом обов`язку, а навпаки – діяв у єдиний можливий правовий спосіб. Також відповідач звертає увагу суду на те, що відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям..., затвердженого Наказом МОУ № 260 від 07.06.2018, значна частина цих виплат має дискреційний характер (наприклад, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань) або виплачується на підставі рапорту військовослужбовця (допомога на оздоровлення, компенсація за відпустку). Позивач не надав доказів того, що він звертався з відповідними рапортами щодо виплати цих допомог у спірних періодах, а також доказів наявності фонду грошового забезпечення для їх виплати у більшому розмірі. Суд не може перебирати на себе дискреційні повноваження командира військової частини та зобов`язувати його приймати рішення про виплати заднім числом, не дослідивши усіх передумов для таких виплат. Оскільки дії Відповідача щодо нарахування основних видів грошового забезпечення були правомірними, то й розмір усіх похідних виплат, розрахованих на їх основі, є правильним і перерахунку не підлягає.
Ухвалою суду витребувано у відповідача: інформацію про грошове забезпечення (із зазначенням усіх його складових) ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за період проходження військової служби із 29.01.2020 по 20.01.2022; інформацію щодо порядку визначення посадового окладу і окладу за військовим званням ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за період проходження військової служби із 29.01.2020 по 20.01.2022; інформацію щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) грошової допомоги на оздоровлення і матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за період із 29.01.2020 по 20.01.2022, а також щодо нарахування і виплати компенсації за невикористану відпустку і одноразової грошової допомоги при звільненні; належним чином засвідчені копії особових карток ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за період проходження військової служби із 29.01.2020 по 20.01.2022.
Щодо виконання ухвали суду, відповідач у відзиві зазначає, що на виконання вимог ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року у справі № 160/25810/25, разом із цим відзивом Відповідач надає витребувані судом документи. Водночас, відповідач звертає увагу суду на те, що судом було витребувано інформацію та документи за період проходження військової служби Позивачем із 29.01.2020 по 20.01.2022. Проте, як вбачається з наданих витягів з наказів командира військової частини НОМЕР_1 , фактичне нарахування грошового забезпечення Позивачу було припинено 09.01.2022. Зокрема, витягом з наказу №4 від 10.01.2022 встановлено, що майстер-сержант ОСОБА_1 вважається такою, що справи та посаду здала 09 січня 2022 року. Саме до цієї дати їй було нараховано усі види грошового забезпечення. Дата 20.01.2022, яка фігурує у витязі з наказу №15 від 20.01.2022, є датою формального виключення Позивача зі списків особового складу частини, що відбулося після надання нею відповідної згоди. Ця дата не впливає на період нарахування грошового забезпечення, оскільки з моменту здачі справ та посади (09.01.2022) Позивач вже не виконувала службових обов`язків, що є підставою для нарахування грошового забезпечення. Таким чином, надані довідки про розміри грошового забезпечення та інші документи охоплюють повний та правильний період фактичного нарахування виплат, а саме з 29.01.2020 по 09.01.2022, що повністю відповідає суті вимог ухвали суду.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.8 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Поряд з цим, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд 

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (позивач) проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 (відповідач).
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.01.2022 №4, витяг із якого надано до матеріалів справи, позивач вважається такою, що справи та посаду здала 09 січня 2022 року.
У наказі від 20.01.2022 №15, витяг із якого є в матеріалах справи, вказано, що позивач, яка звільнена наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) №72-рс від 28 грудня 2021 року з військової служби у відставку за підпунктом «б» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я – на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку), яка справи та посаду здала 09 січня 2022 року та 20 січня 2022 року надала згоду на виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , з 20 січня 2022 року виключена зі списків особового складу частини, з 09 січня 2022 року зі всіх видів забезпечення.
У відповідь на звернення адвоката позивача, відповідач листом від 31.07.2025 №419 повідомив, що посадовий оклад та оклад за військовим званням ОСОБА_1 за час проходження нею військової служби за період з 29.01.2020 по 09.01.2022 виплачувалися з застосуванням п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» в редакції - від 24.02.2018, в якому зазначено, що розміри посадових окладів, окладу за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14. В цьому пункті не визначено брати до уваги примітки до цих додатків. Рішенням Міністра оборони України від 26.03.2018 № 248/1479 було встановлено з 01 березня 2018 року встановлювати посадові оклади та оклади за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» станом на 01 січня 2018 року (1762,00 грн.), на тарифний коефіцієнт згідно з тарифним розрядом, установленим у штаті військової частини за відповідною посадою та на тарифний коефіцієнт за відповідним присвоєним військовим званням (результат заокруглювати до десяти гривень). Також були надіслані додатки до цієї телеграми, де були вже визначені розміри в сумах посадових окладів та окладів за військовим званням. З вищеперерахованого, військова частина НОМЕР_1 проводила розрахунки згідно чинного законодавства та в повному обсязі. У військової частини НОМЕР_1 немає законних підстав проводити перерахунок грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористанні дні оплачуваних відпусток, одноразової допомоги при звільненні за період з 29.01.2020 по 09.01.2022 виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, на 01 січня 2021 року, на 01 січня 2022 року, відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт.
Позивач не погоджується із тим, що розміри посадового окладу та окладу за військовим званням були розраховані з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 у розмірі 1762 грн, тому і звернулась з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає про таке.
Статтею 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон №2011-XII) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з частиною другою статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Постановою №704, яка набрала чинності 01.03.2018, затверджено, зокрема, тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.
Пунктом 4 Постанови №704 (в редакції, чинній до 24.02.2018) було установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
В подальшому постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб (яка набрала чинності 24.02.2018) до Постанови №704 внесені зміни, внаслідок яких пункт 4 викладено у новій редакції: Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.. При цьому, зміни до додатків 1, 12, 13 і 14 не вносилися.
Отже, станом на 01.01.2018 та 01.01.2019 пункт 4 Постанови № 704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник, як «розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року».
Однак у подальшому постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», яким, зокрема, в пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб були внесені зміни.
З наведеного слідує, що саме з 29.01.2020 - дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/6453/18 - діє редакція пункту 4 Постанови №704, яка діяла до зазначених змін.
Тобто, з 29.01.2020 була відновлена дія пункту 4 Постанови №704 у первісній редакції, котра визначала розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не на 01.01.2018.
Таким чином, з 29.01.2020 виникли правові підстави для перерахунку грошового забезпечення виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які мають бути визначені шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.
Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 02.08.2022 у справі № 440/6017/21, від 12.09.2022 у справі № 500/1813/21, від 04.01.2023 у справі №640/17686/21, від 15.03.2023 у справі №420/6572/22.
Статтею 7 Закону України від 07.12.2017 №2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум для основних соціальних і демографічних груп населення: працездатних осіб з 1 січня 2018 року - 1762 гривні.
Натомість статтею 7 Закону України від 14.11.2019 №294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня у розмірі 2270,00 грн; статтею 7 Закону України від 15.12.2020 №1082-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня у розмірі 2189,00 грн; статтею 7 Закону України від 02.12.2021 №1928-ІХ «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня - 2481,00 грн.
Отже, щороку протягом спірного періоду прожитковий мінімум для працездатних осіб, що встановлений законом на 1 січня відповідного календарного року, збільшувався.
Різниця між розміром прожиткового мінімуму на 2018 рік та 2020, 2021, 2022 роки впливає на визначення розміру посадового окладу та з 29.01.2020 (з моменту набрання законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18) наявні правові підстави для визначення позивачу розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.
Крім того, суд звертає увагу, що перерахунок розміру посадового окладу та окладу за військовим званням супроводжує здійснення перерахунку (донарахування) усіх видів грошового забезпечення. Нарахування позивачу заниженого посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням потягло за собою неправомірне зменшення виплат, які позивач отримував у період проходження військової служби, зокрема, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження військової служби, премії тощо.
При цьому, суд зазначає, що відповідно до п.2 Розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Також суд указує, що, як свідчить довідка від 02.10.2025 №524 про розміри грошового забезпечення (премій, надбавок, доплат, підвищень) за період з 29.01.2020 по 09.01.2022, у 2020 і 2021 роках позивачу були нараховані і виплачені грошова допомога для оздоровлення і матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.
Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що бездіяльність відповідача щодо не нарахування і не виплати позивачу грошового забезпечення (щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення) одноразової допомоги при звільненні, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористанні дні оплачуваних відпусток за період із 29.01.2020 по 09.01.2022 з урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2020 Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», станом на 01.01.2021 Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», станом на 01.01.2022 Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» є протиправною.
З метою відновлення прав, порушення яких установлено за результатами розгляду справи, суд уважає за необхідне зобов`язати відповідача здійснити за період з 29.01.2020 по 09.01.2022 перерахунок та виплату грошового забезпечення (щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення) одноразової допомоги при звільненні, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористанні дні оплачуваних відпусток із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, помноженого на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених сум.
Оскільки позивач була виключена з усіх видів грошового забезпечення 09.01.2022, суд зобов`язує відповідача здійснити перерахунок і виплату позивачу грошового забезпечення за період із 29.01.2020 по 09.01.2022 (а не 20.01.2022, як указує позивач у позовній заяві), тому позовні вимоги в частині визначення позивачем спірного у цій справі періоду підлягають частковому задоволенню.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).
З огляду на встановлені обставини справи, наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовна заява у цій справі є такою, що підлягає задоволенню частково.
З огляду на положення ст.139 КАС України, судові витрати з оплати судового збору розподілу не підлягають.
Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 у період з 29.01.2020 по 09.01.2022 посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, 01 січня 2021 року, 01 січня 2022 року відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення (щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення) одноразової допомоги при звільненні, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористанні дні оплачуваних відпусток за період з 29.01.2020 по 09.01.2022, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, 01 січня 2021 року, 01 січня 2022 року відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням уже виплачених сум.
В іншій частині позовних вимог, у їх задоволенні відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.
Позивач: ОСОБА_1 .
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 .

Суддя Н.В. Кучугурна