ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 689/1404/25
Провадження № 22-ц/820/603/26

Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомленні учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 11 грудня 2025 року, суддя Мазурчак В.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 , про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,

встановив:

В липні 2025 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 ,третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 , про стягнення 87696 грн. безпідставно набутих грошових коштів.
Позов мотивовано тим, що у листопаді 2022 року між нею та відповідачем було укладено усний договір купівлі-продажу автомобіля марки «BMW 520I», 1991 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , на умовах розстрочення оплати чотирма платежами. Ціна автомобіля – 2100 дол. США.
ОСОБА_3 , чоловік позивача, на початку листопада 2022 року передав знайомому відповідача ОСОБА_4 800 дол. США, які передав їх ОСОБА_1 .
Після цього ОСОБА_3 отримав автомобіль та ключі, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.
27 грудня 2022 року ОСОБА_2 здійснила платіж на банківський рахунок ОСОБА_1 на суму 20500 грн., 25 січня 2023 року – на суму 20000 грн.
У травні 2023 року ОСОБА_2 передала ОСОБА_4 300 дол. США, які також було передано ОСОБА_1 .
Сторони договору домовилися, що завершать оформлення автомобіля або шляхом оформлення довіреності або договору купівлі-продажу.
В листопаді 2024 року, в межах кримінального провадження, вказаний автомобіль було арештовано. Вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 квітня 2025 року ОСОБА_3 засуджено, скасовано арешт та передано автомобіль власнику, ОСОБА_1 .
Оскільки належним чином договір купівлі-продажу автомобіля марки «BMW 520I», 1991 року випуску так і не було оформлено, ОСОБА_2 вважала, що з ОСОБА_1 на її користь підлягають стягненню кошти, отримані останнім без достатньої правової підстави.
Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 11 грудня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 75241,50 грн.
Задовольняючи позов частково суд вказав, що з огляду на презумпцію права спільної власності на грошові кошти подружжя та правовий режим спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі за спільні кошти, ОСОБА_5 є належним позивачем. 
Оскільки сторони не домовилися щодо таких істотних умов договору купівлі-продажу як дата повної оплати ціни договору, строки внесення кожного із чотирьох платежів, дати та розміру кожного платежу, не узгодили моменту переходу права власності на автомобіль, тому договір є неукладеним.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. 
В обґрунтування скарги відповідач зазначив, що недотримання письмової форми правочину не с є наслідком визнання його неукладеним. 
Істотні умови договору купівлі-продажу автомобіля було узгоджено між сторонами, покупець прийняв автомобіль та експлуатував його майже три роки та, згідно з позицією позивача, сплатив усі кошти за автомобіль. 
Та обставина, що автомобіль не було перереєстровано на покупця, не свідчить про відсутність домовленості про купівлю-продаж. 
Посилання суду на правомірність звернення дружини покупця з даним позовом до суду є помилковим, оскільки вона не є стороною договору купівлі-продажу.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначила, що автомобіль було придбано саме для неї, відтак хто має бути титульним власником автомобіля, правового значення не має. 
Суд дійшов правильного висновку, що грошові кошти було одержано за придбання транспортного засобу, однак істотні умови такого придбання узгоджено не було.
Розгляд справи апеляційним судом проведено без виклику учасників справи, в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України. 
Перевіривши матеріли справи в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне. 
Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 (після шлюбу – ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 04 листопада 2019 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 8).
В листопаді 2022 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , як покупцями та ОСОБА_1 , як продавцем, було укладено договір купівлі-продажу автомобіля марки «BMW 520I», 1991 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , згідно з яким вказаний транспортний засіб було передано покупцям, які зобов`язалися сплатити ОСОБА_1 2100 дол. США з розстроченням платежу. 
Перший платіж в розмірі 800 дол. США було сплачено в момент передачі автомобіля покупцям.
В подальшому, решту вартості автомобіля була сплачена шляхом перерахування коштів ОСОБА_2 на банківський рахунок ОСОБА_1 , відкритого в АТ КБ «Приватбанк», 27 грудня 2023 року в сумі 20500 грн. та 25 січня 2023 року в сумі 20000 грн. В травні 2023 року ОСОБА_2 сплатила ОСОБА_1 300 дол. США.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Предметом регулювання гл. 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення гл. 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень гл. 83 ЦК України.
Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №922/3412/17 (провадження №12-182гс18) та від 13.02.2019 у справі №320/5877/17 (провадження №14-32цс19).
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Відсутність правової підстави — це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 01.04.2019 у справі №904/2444/18.
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15.
Як вбачається з матеріалів справи, сторони у справі фактично визнали наявність договірних правовідносин, зокрема, щодо придбання автомобіля марки «BMW 520I», 1991 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , належного ОСОБА_1 .
Неналежне виконання відповідного правочину його сторонами чи то недотримання його форми є підставою для його розірвання чи то визнання недійсним, однак не є підставою для стягнення з продавця коштів, виручених від продажу майна, як безпідставного набутих.
Судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з огляду на те, що апеляційна скарга задоволена, сплачений ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1816,80 грн. підлягає відшкодуванню за рахунок ОСОБА_2 .
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 11 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 , про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1816,80 грн. витрат зі сплати судового збору в суді апеляційної інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: Р.С. Гринчук 

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова