СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ун. № 759/4025/26
пр. № 2/759/7100/26

24 квітня 2026 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва у складі головуючої судді Горбенко Н.О., за участю секретаря судового засідання Чугай В.М., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту, -

В С Т А Н О В И В:
У лютому 2026 року до Святошинського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 18 850 грн 30 коп. Крім того, позивач просив стягнути із відповідача суму сплаченого судового збору та понесених витрат на професійну правничу допомогу.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що 27.08.2025 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи товариства було укладено договір про надання коштів у кредит № 6588116, на підставі якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит на умовах, передбачених договором, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за його видачу та проценти за його використання, а також виконати інші обов`язки, передбачені договором.
ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» своє зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, надавши у розпорядження ОСОБА_1 погоджену суму кредитних коштів. У свою чергу, ОСОБА_1 свої обов`язки з повернення кредиту, сплати комісії за його видачу та процентів за його використання належним чином не виконав, що призвело до прострочення грошового зобов`язання та утворення заборгованості у загальному розмірі 18 850 грн 30 коп., з яких: 4 900 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 3 305 грн 05 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 845 грн 25 коп. - заборгованість за комісією за видачу кредиту; 9 800 грн 00 коп. - заборгованість за пенею/неустойкою.
16.09.2025 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» було укладено договір факторингу № 16/09/25 від 16.09.2025, на підставі якого до ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 6588116 від 27.08.2025.
Після отримання права вимоги ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» не здійснювало нарахувань за кредитним договором, а ОСОБА_1 не погашав виниклу заборгованість.
З урахуванням вищевикладеного, ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» просило стягнути з ОСОБА_1 зазначену суму заборгованості та вирішити питання про розподіл судових витрат.
У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 20 лютого 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Витребувано у Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» інформацію, що містить банківську таємницю, а саме: 1) інформацію щодо належності ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) карткового рахунку № НОМЕР_2 ; 2) виписку по картковому рахунку № НОМЕР_2 , відкритому в АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), за період з 27.08.2025 року до 27.08.2025 року.
24.02.2026 відповідачем ОСОБА_1 подано відзив на позовну заяву, в якому визнано позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 8 205 грн 05 коп., з яких: 4 900 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 3 305 грн 05 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом. У цей же час, у задоволенні іншої частини позовних вимог, які стосуються стягнення заборгованості у розмірі 10 654 грн 25 коп., з яких: 9 800 грн 00 коп. - сума заборгованості за пенею/неустойкою, 845 грн 25 коп. - заборгованість за комісією за надання кредиту, відповідач просив відмовити. Заперечуючи проти цієї частини позовних вимог, ОСОБА_1 послався на приписи п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та актуальну судову практику, згідно з якими, на переконання відповідача, в умовах воєнного стану не підлягають стягненню нараховані за кредитним договором суми неустойки та комісій.
Окрім того, у відзиві на позовну заяву сторона відповідача просила зменшити суму понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу з 4 500 грн 00 коп. до 2 000 грн 00 коп. з причин, що викладені у заяві на зменшення витрат правничої допомоги.
У той же день, 24.02.2026, відповідачем було подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.
27.02.2026 ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог. У поданій заяві позивач зменшив заявлену до стягнення суму заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, а саме просив стягнути заборгованість у загальному розмірі 9 050 грн 30 коп., з яких: 4 900 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 3 305 грн 05 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 845 грн 25 коп. - заборгованість за комісією за видачу кредиту.
Також 27.02.2026 ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» було подано відповідь на відзив, в якій наголошено на правомірності нарахування заборгованості за комісією за видачу кредиту та висловлено прохання про повне задоволення зменшених позовних вимог.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 11 березня 2026 року було прийнято до розгляду заяву ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» про зменшення розміру позовних вимог та постановлено здійснювати подальший судовий розгляд з урахуванням зменшеного розміру позовних вимог.
06.04.2026 від Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» надійшла витребувана інформація, відображена у листі від 23.03.2026 №20.1.0.0.0/7-260319/62928-БТ в якому повідомлено, що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) в банку емітовано картку № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ). До листа долучена виписка по рахунку № НОМЕР_3 за період з 27.08.2025 по 27.08.2025.
Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) сторін.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України).
У Постанові КЦС ВС від 16.12.2020 у справі № 561/77/19 зроблено висновок, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт).
Згідно з ч.ч. 1, 3, 4, 6, 8 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
У постанові КЦС ВС від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 зроблено висновок, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.
Судом встановлено, що 27.08.2025 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи товариства було укладено договір кредитної лінії (надійний) № 6588116. Договір підписаний ОСОБА_1 шляхом введення одноразового ідентифікатора електронного підпису «771072».
Згідно з п. 2.1 кредитного договору № 6588116 від 27.08.2025 ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» зобов`язалося передати ОСОБА_1 у власність грошові кошти (кредит) на умовах, передбачених договором, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти від суми кредиту та комісію за надання кредиту.
У пунктах 2.2 - 2.5, 6.1, 11 кредитного договору № 6588116 від 27.08.2025 сторонами було погоджено наступні умови кредитування: сума кредиту - 4 900 грн 00 коп.; мета надання кредиту - споживчі потреби; строк кредитування - 360 днів з 27.08.2025 по 21.08.2026; фіксована процентна ставка у розмірі 0,95% за кожен день користування залишком кредиту; одноразова комісія за видачу кредиту у розмірі 845 грн 25 коп.; спосіб надання кредиту - шляхом безготівкового переказу на картковий рахунок № НОМЕР_2 .
Кредитний договір також містить відомості щодо загальної вартості кредиту, витрат за ним, розміру реальної річної процентної ставки, а також відтворює положення законодавства про захист прав споживачів та споживче кредитування.
Таким чином, 27.08.2025 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 виникло кредитне зобов`язання на вищезазначених умовах.
ОСОБА_1 визнав факт укладення кредитного договору № 6588116 від 27.08.2025, умови цього договору та виникнення на його підставі кредитного зобов`язання.
Зі змісту листа АТ «ЮНЕКС БАНК» № 21-465 від 08.01.2026 вбачається, що 27.08.2025 ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» здійснило переказ грошових коштів у сумі 4 900 грн 00 коп. на картковий рахунок № НОМЕР_2 , який був зазначений ОСОБА_1 у кредитному договорі № 6588116 від 27.08.2025 як спосіб отримання кредитних коштів.
У листі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 20.1.0.0.0/7-260319/62928-БТ від 23.03.2026 підтверджено, що платіжна картка № НОМЕР_2 була емітована на ім`я ОСОБА_1 . Згідно з доданою до цього листа випискою про рух грошових коштів 27.08.2025 на цей картковий рахунок було зараховано грошові кошти у сумі 4 900 грн 00 коп. від ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (CLICKCREDIT).
Таким чином, судом встановлено, що ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» належним чином виконало своє зобов`язання за кредитним договором № 6588116 від 27.08.2025, надавши у розпорядження ОСОБА_1 погоджену суму кредитних коштів.
ОСОБА_1 визнав факт отримання кредитних коштів від ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» на підставі кредитного договору № 6588116 від 27.08.2025.
Зі змісту розрахунку заборгованості, сформованого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», вбачається, що ОСОБА_1 своє зобов`язання з повернення кредиту, сплати процентів за його використання та комісії за його видачу не виконав, що призвело до прострочення грошового зобов`язання та утворення заборгованості.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Таким чином, судом встановлено факт порушення ОСОБА_1 свого зобов`язання з повернення заборгованості за кредитним договором.
ОСОБА_1 визнав факт порушення свого зобов`язання за кредитним договором № 6588116 від 27.08.2025, а також виникнення внаслідок цього заборгованості.
Зі змісту розрахунку заборгованості вбачається, що внаслідок порушення ОСОБА_1 свого зобов`язання за укладеним договором виникла заборгованість у загальному розмірі 18 850 грн 30 коп., з яких: 4 900 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 3 305 грн 05 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 9 800 грн 00 коп. - сума неустойки за прострочення зобов`язання, 845 грн 25 коп. - заборгованість за комісією за видачу кредиту.
Аналізуючи обґрунтованість розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, суд звертає увагу, що належним чином дослідити поданий стороною доказ розрахунку заборгованості за кредитним договором, перевірити його та оцінити в сукупності і взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду (постанова КЦС ВС від 25.05.2022 року у справі № 219/7527/16-ц).
Кредитна заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву. Суд першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі (постанова КЦС ВС від 07.06.2023 року у справі № 234/3840/15-ц).
Оскільки позивач шляхом зменшення розміру позовних вимог відмовився від вимоги стягнення з ОСОБА_1 суми неустойки, нарахованої у розмірі 9 800 грн 00 коп. за прострочення ним грошового зобов`язання, то суд перевіряє розрахунок заборгованості лише в частині, що стосується розміру заборгованості за тілом кредиту, за процентами за користування кредитом та комісією за видачу кредиту.
Зважаючи на умови кредитування, що були погоджені сторонами, суд погоджується з наданим розрахунком заборгованості та вважає такий розрахунок правильним і обґрунтованим.
ОСОБА_1 підтвердив правомірність і обґрунтованість нарахування та визнав заборгованість у розмірі 8 205 грн 05 коп., з яких: 4 900 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 3 305 грн 05 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом.
Доводи сторони відповідача щодо протиправності нарахування заборгованості за комісією за видачу кредиту суд вважає необґрунтованими. 
Згідно з п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, на який ОСОБА_1 посилається як на підставу своїх заперечень проти вимоги про стягнення комісії за видачу кредиту, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Суд погоджується з доводами сторони відповідача щодо того, що кредитний договір № 6588116 від 27.08.2025 за своїм змістом, правовою природою та характером зобов`язання, що виникло на підставі нього, підпадає під дію положень п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Водночас, зазначений припис законодавства стосується звільнення позичальника у період дії воєнного стану лише від відповідальності за прострочення свого грошового зобов`язання та встановлює імперативну вимогу щодо списання всіх платежів, які нараховані за порушення такого зобов`язання.
Тобто, п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України звільняє позичальника від санкцій/платежів, що нараховуються виключно за його протиправну поведінку, пов`язану з простроченням виконання грошового зобов`язання (неповерненням кредиту, не сплати процентів тощо). Цей припис законодавства не стосується та не звільняє позичальника від виконання свого зобов`язання в натурі, а саме повернення кредиту, сплати процентів за користування цим кредитом протягом строку кредитування тощо.
У свою чергу, аналіз положень п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» свідчить про те, що комісія за надання кредиту є платежем, який сплачується позичальником в якості покриття витрат кредитодавця, понесених за видачу/обслуговування кредиту. Комісія за надання кредиту є платежем, що не пов`язаний з протиправною поведінкою позичальника та становить зміст грошового зобов`язання.
Положеннями кредитного договору № 6588116 від 27.08.2025 було передбачено обов`язок ОСОБА_1 щодо одноразової сплати комісії за видачу кредиту у розмірі 845 грн 25 коп. Тобто, кредитним договором було передбачено нарахування комісії саме як платежу, що становить зміст грошового зобов`язання ОСОБА_1 , а не як платежу, що нараховується за прострочення ним цього зобов`язання.
Оскільки комісія за видачу кредиту не є відповідальністю, передбаченою ст. 625 ЦК України, неустойкою або іншим платежем, що нараховується за прострочення виконання грошового зобов`язання, а становить зміст належного виконання кредитного зобов`язання та являє собою відшкодування витрат кредитодавця, понесених у зв`язку з видачою кредиту, то суд доходить висновку, що комісія за видачу кредиту не підлягає списанню на підставі п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Судова практика, наведена відповідачем у відзиві на позовну заяву, є нерелевантною до обставин нарахування комісії за видачу кредиту, а тому не може бути врахована судом.
У той же час, у постанові ВП ВС від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 зроблено висновок, що законодавство про споживче кредитування не забороняє банкам та фінансовим установам встановлювати комісію за видачу/обслуговування кредиту.
Отже, судом встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 6588116 від 27.08.2025 становить 9 050 грн 30 коп., з яких: 4 900 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 3 305 грн 05 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 845 грн 25 коп. - заборгованість за комісією за видачу кредиту.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Фактором, у свою чергу, може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Таким чином, договірні відносини факторингу передбачають особливий суб`єктний склад, оскільки сторонами такого договору можуть бути лише чітко визначені актом цивільного законодавства особи: клієнтом за договором факторингу може бути будь-яка фізична та юридична особа, які є суб`єктами підприємницької діяльності (ч. 2 ст. 1079 ЦК України), а фактором - банк чи інша фінансова установа, яка має право здійснювати факторингові операції (ч. 3 ст. 1079 ЦК України).
У Постанові ВС від 18.10.2023 у справі № 905/306/17, а також постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012 зазначено, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі.
Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
За результатами дослідження договору факторингу № 16/09/25 від 16.09.2025, укладеного між ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», платіжної інструкції № 579937984.1 від 24.12.2025, реєстру прав вимоги № 23/12/25-01 від 23.12.2025 до зазначеного договору факторингу судом встановлено, що право вимоги ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» до ОСОБА_1 за кредитним договором № 6588116 від 27.08.2025 перейшло до ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП».
ОСОБА_1 не заперечував факт отримання позивачем права вимоги до нього за кредитним договором № 6588116 від 27.08.2025.
Після отримання права вимоги ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» не здійснювало нарахувань за кредитним договором, а ОСОБА_1 не погашав виниклу заборгованість.
Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору або отримання права вимоги за цим договором та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов?язань, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
З урахуванням вищевикладеного, суд за результатами повного, всебічного дослідження матеріалів позовної заяви, на основі достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів приходить до висновку, що позивачем доведено факт 1) виникнення кредитного зобов`язання між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 , 2) виконання ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» свого зобов`язання за кредитним договором, 3) порушення ОСОБА_1 свого зобов`язання за кредитним договором, 4) отримання права вимоги до ОСОБА_1 за цим кредитним договором, а також доведено і обґрунтовано виникнення заборгованості у розмірі 9 050 грн 30 коп., з яких: 4 900 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 3 305 грн 05 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 845 грн 25 коп. - заборгованість за комісією за видачу кредиту.
На підставі викладеного суд приходить до висновку, що зменшені позовні вимоги підлягають повному задоволенню.
Щодо судових витрат.
Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу.
У поданому позові позивач просить стягнути із відповідача на свою корить судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500 грн.
У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 751/3840/15-ц від 20.09.2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.
Так, на підтвердження витрат на правову допомогу позивач долучив до матеріалів справи: договір про надання правничої допомоги № 22-08/25/ДІЛ від 22.08.2025, укладений між ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» та адвокатом Ткаченко Ю.О.; акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги; витяг з акту приймання-передачі наданої правничої допомоги № 7-ДІЛ від 14.01.2026; платіжну інструкцію № 579938011.1 від 16.01.2026, - з яких підтверджується факт понесення ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500 грн 00 коп.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини у справах «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, суд враховує, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 06грудня 2019 року у справі №910/353/19, постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі №910/7586/19.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
Відповідачем подано клопотання про зменшення суми понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, яке суд враховує при визначенні суми судових витрат на професійну правничу допомогу.
Зважаючи на викладене, враховуючи складність справи та наданих адвокатом послуг, час, витрачений адвокатом на надання цих послуг, обсяг наданих адвокатом послуг, ціну позову та значенням справи для сторін, суд доходить висновку, що із відповідача на користь позивача слід стягнути 3 000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
Щодо судових витрат по сплаті судового збору.
Позивач надає суду платіжну інструкцію № 579940699.1 від 05.02.2026, зі змісту якої вбачається, що ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» здійснило платіж у розмірі 2 662 грн 40 коп. на сплату судового збору за подачу позовної заяви до Святошинського районного суду міста Києва до ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, судові витрати у межах сплаченого судового збору підлягають стягненню із відповідача у розмірі 2 662 грн 40 коп.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» (код ЄДРПОУ: 44280974; місцезнаходження: Київська область, м. Ірпінь, вул. Садова, буд. 31/33, офіс 40/3) суму заборгованості за кредитним договором № 6588116 від 27.08.2025 у розмірі 9 050 (дев`ять тисяч п`ятдесят) гривень 30 копійок, з яких: 4 900 (чотири тисячі дев`ятсот) гривень 00 копійок - заборгованість за тілом кредиту; 3 305 (три тисячі триста п`ять) гривень 05 копійок - заборгованість за процентами за користування кредитом; 845 (вісімсот сорок п`ять) гривень 25 копійок - заборгованість за комісією за видачу кредиту.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» (код ЄДРПОУ: 44280974; місцезнаходження: Київська область, м. Ірпінь, вул. Садова, буд. 31/33, офіс 40/3) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 24 квітня 2026 року.

Суддя         Н.О.Горбенко