Справа №345/4109/24 
Провадження № 1-кп/345/71/2026

В И Р О К
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
20.02.2026 м. Калуш
Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області
у складі  головуючого судді    ОСОБА_1 
з участю  секретаря судового засідання    ОСОБА_2 
прокурора    ОСОБА_3 
потерпілого    ОСОБА_4 
' обвинуваченого    ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 12024096170000115 від 05.06.2024 про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Долина Івано-Франківської області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , розлученого, з середньою технічною освітою, учасника бойових дій, особу з інвалідністю ІІ групи, безробітного, раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 126-1, 390-1 КК України, -
встановив:
ОСОБА_5 вчинив домашнє насильство та умисне невиконання обмежувальних приписів.
Кримінальні правопорушення вчинені при наступних обставинах: 
ОСОБА_5 , перебуваючи з 12.09.2022 на профілактичному обліку у секторі превенції Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області як «кривдник», в порушення вимог ст.28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також порушення вимог ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно та безпричинно протягом тривалого часу, знаходячись по місцю свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , систематично вчиняв по відношенню до свого батька ОСОБА_4 психологічне насильство, яке виразилось у словесних образах, погрозах, висловлюваннях нецензурною лайкою в його бік та приниженні, що погіршило якість його життя, із супроводженням відчуття глибокого душевного страждання, поєднаного з формуванням внутрішнього психологічного конфлікту та заподіяло шкоду його психологічному здоров`ю.
В результаті протиправних дій, які мали місце 12.09.2022, ОСОБА_5 постановою Калуського міськрайонного суду від 17.10.2022 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Також, за вчинення протиправних дій, які мали місце 29.11.2023, постановою Калуського міськрайонного суду від 20.12.2023 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП.
За вчинення протиправних дій, які мали місце 01.08.2023, ОСОБА_5 постановою Калуського міськрайонного суду від 17.08.2023 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП.
Крім того, за вчинення протиправних дій, які мали місце 18.04.2024, ОСОБА_5 постановою Калуського міськрайонного суду від 04.06.2024, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП.
Незважаючи на вжиті заходи реагування щодо недопущення вчинення насильства у сім`ї, ОСОБА_5 правильних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і, продовжуючи свою протиправну поведінку, знову вчинив домашнє насильство щодо свого батька ОСОБА_4 , що призвело до його психологічного страждання та погіршення якості життя потерпілого.
Зокрема, 04.06.2024 близько 12:30 год. ОСОБА_5 за місцем свого проживання, а саме в АДРЕСА_1 , вчинив конфлікт із своїм батьком ОСОБА_4 , в ході якого ображав його нецензурними словами, погрожував фізичною розправою та принижував, внаслідок чого була завдана шкода його психологічному здоров`ю. 
Отже, вказаними насильницькими діями ОСОБА_5 у період з вересня 2022 року по 04.06.2024 року систематично заподіював своєму батькові ОСОБА_4 психологічні страждання, що виражались у словесних образах, погрозах фізичною розправою, приниженні його честі та гідності, що неодноразово викликало в потерпілого побоювання за свою безпеку, спричинили емоційну невпевненість та нездатність захистити себе, а також завдали шкоди його психічному здоров`ю.
Також рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.05.2024 видано обмежувальний припис, яким ОСОБА_5 заборонено: перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 ; наближатися ближче 50 метрів до місця проживання (перебування) постраждалого ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 ; переслідувати ОСОБА_4 та в будь-який спосіб спілкуватися з ним; ведення телефонних переговорів з ОСОБА_4 або контактувати з ним через інші засоби зв`язку.
Відповідно до ч.4 ст.350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.
Відповідно до ч.2 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. 
03.06.2024 ОСОБА_5 роз`яснено зміст рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.05.2024 про видачу обмежувального припису та одночасно роз`яснено, що за умисне невиконання обмежувального припису передбачена кримінальна відповідальність за ст.390-1 КК України.
ОСОБА_5 , будучи ознайомленим з рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.05.2024, в якому встановлені обмежувальні приписи, не маючи наміру дотримуватися їх, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ст. 129, 129-1 Конституції України, згідно з якими судові рішення є обов`язковими для виконання на всій території України, достовірно знаючи, що йому заборонено: перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 ; наближатися ближче 50 метрів до місця проживання (перебування) постраждалого ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 ; переслідувати ОСОБА_4 та в будь-який спосіб спілкуватися з ним; ведення телефонних переговорів з ОСОБА_4 або контактувати з ним через інші засоби зв`язку строком на 1 (один) місяць, діючи умисно, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, порушуючи обмежувальний припис, 03.06.2024 близько 19:00 год. прийшов за адресою свого проживання, що в АДРЕСА_1 , наблизився ближче 50м до ОСОБА_4 , чим умисно не виконав встановлений рішенням суду обмежувальний припис, який був до нього застосований.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, діючи умисно, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, 04.06.2024 близько 12:30 год. знову прийшов за адресою свого проживання, що в АДРЕСА_1 , наближаючись ближче 50м до ОСОБА_4 та будучи за вказаною адресою, вчинив з ним словесний конфлікт, в ході якого ображав його нецензурними словами, погрожував фізичною розправою та принижував, чим умисно не виконав встановлений рішенням суду обмежувальний припис, який був до нього застосований.
Таким чином, у сукупності ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 126-1, 390-1 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, обставини вчинення ним кримінального правопорушення підтвердив в повному обсязі відповідно до викладеного. Зазначив, що з 2022 по 2024 роки у нього були тяжкі життєві обставини, він систематично словесно ображав свого батька, погрожував фізичною розправою, принижував його честь та гідність, про що зараз дуже шкодує. Також вказав, що йому було відомо за рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.05.2024, в якому були встановлені обмежувальні приписи, які він порушував. Щиро розкаявся у вчиненому та просив його суворо не карати.
Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначив, що обвинувачений є його сином. Після повернення з військової служби обвинувачений повністю змінив свою поведінку і більше не вчиняє домашнє насильство відносно батька. Потерпілий ОСОБА_4 зазначив про відсутність у нього будь-яких претензій до обвинуваченого ОСОБА_5 , просив його не карати. 
Відповідно до ст. 349 КПК України, суд прийшов до висновку визнати недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи і обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки він не заперечує проти цього, а інші учасники судового розгляду дали на це згоду. При цьому суд з`ясував, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин і роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку. 
Даючи оцінку зібраним по справі доказам, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ст. 126-1 КК України як домашнє насильство, а також за ст. 390-1 КК України як умисне невиконання обмежувальних приписів.
До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 у відповідності до ст. 66 КК України, суд відносить визнання вини та щире каяття.
Обставин які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 у відповідності до ст. 67 КК України, судом не встановлено. 
Щодо особи обвинуваченого, то суд враховує вік обвинуваченого, те, що він раніше не судимий (а.с.37), має статус учасника бойових дій (а.с.36), є пенсіонером по інвалідності ІІ групи – інвалідність армії (а.с.36), під час військової служби був нагороджений подякою за відмінне виконання військового обов`язку (а.с.40), з 22.07.2025 виключений з військового обліку як непридатний до військової служби (а.с.24), має постійне місце проживання (а.с.31), по місцю проживання скарг на нього не поступало (а.с.32), на обліку у нарколога та психіатра не перебуває (а.с.33, 34), не є депутатом (а.с.35), на даний час є безробітним, розлучений.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами від 06 листопада 2009 року звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, з врахуванням ступеня вини обвинуваченого, з врахуванням позиці прокурора, яка просила призначити обвинуваченому покарання у вигляді пробаційного нагляду (за ст. 126-1 КК України – у вигляді пробаційного нагляду на строк 2 роки; за ст. 390-1 КК України – у вигляді пробаційного нагляду на строк 1 рік; відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України призначити обвинуваченому остаточне покарання у вигляді пробаційного нагляду на строк 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених ч.2 ст.59-1 КК України), позиції потерпілого, який просив призначити обвинуваченому найменшу міру покарання, позиції обвинуваченого, який просив його суворо не карати, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання за ст. 126-1 КК України та за ст. 390-1 КК України – у вигляді пробаційного нагляду.
Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. 
На підстав ч. 1 ст. 70 КК України слід остаточно визначити обвинуваченому покарання шляхом поглинення менш суворо покарання більш суворим у вигляді пробаційного нагляду.
Дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Крім цього, підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу суд не вбачає.
Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.08.2022 № 2500-ІХ та положень ч.15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.
Керуючись ст. ст. 368-371, 374, 395, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд -
ухвалив:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 126-1, 390-1 КК України, та призначити покарання:
-за ст. 126-1 КК України - у вигляді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік 1 (один) місяць;
-за ст. 390-1 КК України - у вигляді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у вигляді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік 1 (один) місяць.
На підставі ч.2 ст.59-1 КК України, зобов`язати ОСОБА_5 :
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а в разі подання апеляційної скарги – після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок суду не скасований. 
Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим у той же строк з дня отримання копії вироку. 
Копія повного тексту вироку, вручається учасникам судового провадження негайно після проголошення його резолютивної частини, відповідно до положень ч. 15 ст. 615 КПК України (зі змінами, внесеними згідно з Законом № 2462-ІХ від 27.07.2022).
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, надіслати копію даного вироку суду не пізніше наступного дня після його ухвалення.
Головуючий