РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
09 квітня 2026 р.  Справа № 120/5687/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комара П.А., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до: військової частини НОМЕР_1 про: визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:
До суду надійшов позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач має право на звільнення з військової служби відповідно до п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною з інвалідністю ІІ групи. Пояснює, що у зв`язку із необхідністю догляду за дружиною та з метою звільнення із військової служби, позивач неодноразово звертався із відповідними рапортами до відповідача, однак відповідачем не здійснено розгляд рапорту про звільнення позивача.
Від представника відповідача надійшов до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на їх необґрунтованість. 
Від представника відповідача надійшов до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на їх необґрунтованість. Зазначено, що під час розгляду поданих позивачем разом з рапортом документів, які є підставою для звільнення з військової служби за сімейними обставинами, виникли сумніви щодо їх достовірності. Зокрема, це стосуються довідки до акта огляду медико-соціальною експертизою, серії 12 ААВ 638165 від 05.03.2024, якою його дружині ОСОБА_2 , 03.09.1988, встановлено ІІ групу інвалідності. У зв`язку з цим військовою частиною був направлений запит до Обласної МСЕК №1 Департаменту охорони здоров`я Вінницької ОДА щодо встановлення достовірності вищевказаної довідки. 23.04.2024 на адресу військової частини надійшла відповідь за №596/03-02/01 від 22.04.2024 в якій повідомляється, що гр. ОСОБА_2 , 1988 р.н., до ВОЦ МСЕ не зверталася, на МСЕК Вінницької області не оглядалася та відповідно особою з інвалідністю не визнавалася. Довідка серії 12 ААВ №638165 ІНФОРМАЦІЯ_1 №1т не видавала, а бланк довідки, підпис та печатка закладу не відповідають реальним.
На підставі отриманої інформації та у зв`язку із тим, що з`ясовані обставини мають ознаки кримінального правопорушення , командування ВЧ НОМЕР_1 24.04.24 була направлена заява до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про вчинення злочину. 
Враховуючи викладене, рапорт позивача залишено без реалізації до з`ясування усіх обставин у даній справі.
Представник позивача подав до суду відповідь на відзив у якій просить позов задовольнити. 
Ухвалою суду від 01.10.2024 витребувано у Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи (вул. Театральна, 14, м.Вінниця, 21050, код ЄДРПОУ 20097160) відомості щодо встановлення ОСОБА_2 ІІ групи інвалідності ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт № НОМЕР_3 , виданий 22.08.2022, орган, що видав 0541) та належно засвідчену копію Довідки МСЕК серії 12ААВ №638165.
На виконання вимог суду від Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи надійшли відомості щодо видачі довідки МСЕК серії 12ААВ №638165.
Інших заяв по суті до суду не надходило.
Дослідивши наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази у їх взаємозв`язку та сукупності суд дійшов наступних висновків.
Суд встановив, що 22.02.2022 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (дівоче прізвище - ОСОБА_3 ), було укладено шлюб, який зареєстрований Скадовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Скадовському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 22.02.2022 року
Відповідно до копії військового квитка серії НОМЕР_5 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_4 13.09.202216.09.2022 року, позивач був призваний до Збройних Сил України за мобілізацією.
Відповідно до довідки акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 638165 від 05.03.2024 року ОСОБА_2 встановлено II групу інвалідності.
У зв`язку зі значним погіршенням стану здоров`я та самопочуття ОСОБА_2 , її чоловік - старший солдат ОСОБА_1 , який проходить військову службу на посаді номера обслуги гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , особисто звернувся до командира відповідного підрозділу з рапортом від 28.03.2024 року про звільнення з військової служби у запас. Підставою для подання рапорту є норми абзацу 5 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до яких військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, під час дії воєнного стану підлягають звільненню з військової служби через сімейні обставини, а саме - у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи.
Неотримавши відповіді від відповідача щодо розгляду його рапорту, позивач звернувся до суду із даним позовом про визнання протиправною бездіяльності відповідача що полягає у не здійсненні розгляду його рапорту від 28.03.2024.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.
Відповідно до частини другої ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-ХІІ).
Згідно ст.1 Закону №2232-ХІІ, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Стаття 2 Закону №2232-ХІІ визначає, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Указами Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 та № 69/2022 введено в Україні воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію. Наразі воєнний стан на території України триває.
Частиною другою статті 2 Закону №2232-ХІІ, визначено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.
Згідно частини шостої статті 2 Закону №2232-ХІІ видами військової служби є, зокрема, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-ХІІ.
Згідно пп. "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Відповідно до абзацу 10 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану зокрема, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю І чи II групи.
Судом встановлено, що до рапорту про звільнення з військової служби позивачем додано копію довідки до Акта огляду МСЕК серія 12 ААВ №638165, яка підтверджує, що дружині позивача встановлено ІІ групу інвалідності.
Під час розгляду поданих позивачем документів, у відповідача виникли сумніви щодо їх достовірності. Зокрема, це стосується довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААВ №638165 від 05.03.2024, якою дружині позивача встановлено ІІ групу інвалідності.
У зв`язку із цим військовою частиною був направлений запит до Обласної МСЕК №1 Департаменту охорони здоров`я Вінницької ОДА щодо встановлення достовірності вищезазначеної довідки. 
На адресу військової частини надійшла відповідь за №596/03-02/01 від 22.04.2024 в якій повідомлено, що громадянка ОСОБА_2 , 1988 р.н. до ВОЦ МСЕ не зверталася, МСЕК Вінницької області не оглядалася та, відповідно, особою з інвалідністю не визнавалася. Довідку серії 12ААВ №638165 Вінницької обласної МСЕК №1 не видавалася. Бланк довідки, підпис та печатка закладу не відповідають реальним.
На підставі отриманої інформації та у зв`язку із тим, що з`ясовані обставини мають ознаки вчинення кримінального правопорушення, командуванням ВЧ НОМЕР_1 24.04.2024 за вих. №570, була направлена заява до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про вчинення злочину, з метою визначення кримінально-правової кваліфікації дій позивача.
Відповідачем повідомлено, що командуванням військової частини НОМЕР_1 рапорт позивача залишено без реалізації до з`ясування усіх обставин, про що повідомлено позивача письмово у відповіді №567/1 від 23.04.2024 на його звернення з рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами. 
Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року №170.
Пунктом 12.11 розділу XIІ Інструкції визначено перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.
Згідно вказаного додатку звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років); документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, а саме у разі необхідності здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи:
- копія свідоцтва про шлюб;
- один із документів, що підтверджує інвалідність дружини (чоловіка): довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, визначеною МОЗ, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики;
- висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді (для осіб з інвалідністю II групи) (підпункт 23 пункту 5 Додатку 19 до Інструкції).
Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV цієї Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.
Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час проведення мобілізації та дії воєнного стану на підставах, визначених пунктом 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), серед яких, зокрема наявна обставина, що визначена позивачем.
Військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.
На підставі статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Відповідно до п. 31 Статуту ЗСУ начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.
Подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до прямого керівника, командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті, зокрема, питання звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів. Рапорт має дійти до останньої ланки з клопотаннями безпосередніх (прямих) командирів (начальників) або з обґрунтуванням їх відсутності.
Тобто, у разі неприйняття, не розгляду чи незадоволення рапорту прямими командирами, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі і так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.
Відтак, суд зауважує, що у будь-якому випадку остаточне рішення (позитивне чи негативне) за рапортом військовослужбовця про звільнення з військової служби має бути прийняте командиром військової частини або іншою посадовою особою, що наділена правом вирішувати питання по суті.
Отже, відповідач повинен був розглянути рапорт позивача та прийняти за наслідками розгляду рапорту відповідне рішення. Натомість відповідач обмежився наданням відповіді про рапорту позивача від 23.04.2024 року, а жодного рішення за наслідками розгляду порушеного у рапорті від 28.03.2024 року питання не прийняв, чим допустив протиправну бездіяльність.
Відповідно, в цій частині вимоги адміністративного позову є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо вимоги зобов`язального характеру про зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби, то суд враховує, що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до положень статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Суд приймаючи рішення, не перебирає на себе повноважень суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого належить вирішення спірного питання за встановлених судом обставин.
Враховуючи, що рапорт позивача від 28.03.2024 не було розглянуто відповідачем по суті та, відповідно, не було прийнято рішення за наслідками такого розгляду, суд дійшов висновку, що належним способом захисту в цьому випадку є зобов`язання відповідача здійснити розгляд рапорті від 28.03.2024 та прийняти за його рельтатами вмотивоване рішення.
Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про наявність підстав для часткового задоволення даного адміністративного позову.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а будь-яких інших судових витрат у справі не встановлено, питання про їх розподіл не вирішується. 
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , що полягає у не розгляді рапорту ОСОБА_1 від 28.03.2024 про звільнення з військової служби у зв`язку з сімейними обставинами на підставі пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорти ОСОБА_1 від 28.03.2024 року про звільнення з військової служби на підставі пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейним обставинами та прийняти рішення за наслідками такого розгляду.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 )
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 )

Суддя Комар Павло Анатолійович