Справа № 156/45/26  Провадження №33/802/240/26 	Головуючий у 1 інстанції:Малюшевська І. Є. 	
	Доповідач: Клок  О. М.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2026 року         місто Луцьк
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Клок О.М., з участю секретаря Зубрицької А.М., захисника Ульчака Б.І. розглянувши апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , українця, громадянина України, одруженого, на утриманні одна малолітня дитина, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; 02.09.2025 притягався до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, на постанову судді Іваничівського суду від 17 лютого 2026 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП,

В С Т А Н О В И В

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2 400 (двох тисяч чотириста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років.
Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 665,60 гривень.
Згідно з постановою судді, 04.01.2026 о 18:24 год по вул. Залізничній, 3 в сел. Іваничі ОСОБА_1 повторно протягом року керував автомобілем «Ауді 100», д.н.з. НОМЕР_2 , будучи особою, яка не має права керування таким т/з. Від керування транспортним засобом відсторонений.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.1.а Правил Дорожнього Руху, затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (зі змінами) – водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та повторно протягом року вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, за що передбачена відповідальність за ч.5 ст.126 КУпАП.
Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржує його з мотивів необґрунтованості. Вказує, що діяв в стані крайньої необхідності, оскільки його малолітня донька потребувала медичної допомоги, що підтверджується консультативним висновком спеціаліста. З огляду на наведене, просить постанову місцевого суду скасувати, а провадження у справі – закрити у зв`язку із вчиненням правопорушень у стані крайньої необхідності.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши захисника, який підтримав апеляцію і просив скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, доходжу наступного висновку.
Приписами ч.7 ст.294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до норм ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положення ст.251 КУпАП регламентують, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Даних вимог закону при винесенні постанови місцевим судом дотримано.
Факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, доводиться зібраними матеріалами справи.
Кваліфікація дій ОСОБА_1 за ч.5 ст. 126 КУпАП є вірною, оскільки останній керував транспортним засобом не маючи права керування даним транспортним засобом, чим було порушено вимоги п. 2.1А Правил дорожнього руху. Правопорушення вчинене повторно протягом року.
Перш за все, постановою ЕНА № 5630795 від 02.09.2025  ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП. Вказана постанова не оскаржувалась і набрала законної сили (а.с.2). 
Крім того, вина ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 558879 від 04.01.2026, у якому викладено обставини і суть правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП; оптичним диском DVD-R з відеозаписами з місця події, якими підтверджується факт керування ОСОБА_1 04.01.2026 року о 18:24 год по вул. Залізничній, 3 в сел. Іваничі автомобілем «Ауді 100», д.н.з. НОМЕР_2 , що не заперечується апелянтом. 
При накладенні адміністративного стягнення, суд врахував фактичні обставини справи, дані про особу правопорушника, а тому прийшов до висновку про необхідність накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, яке передбачене санкцією частини 5 статті 126 КУпАП.
Положення ст.18 КУпАП регламентують, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
ОСОБА_1 зазначає, що у зв`язку з хворобою доньки та терміновою необхідністю купівлі для неї ліків, був змушений поїхати в аптеку.
Такі його доводи обґрунтовано відхилено судом першої інстанції. 
Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.
Тому суд апеляційної інстанції вважає, що жодних доказів того, що адміністративне правопорушення вчинене ОСОБА_1 у стані крайньої необхідності не здобуто.
За таких обставин, вважаю рішення суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.126 КУпАП, правильним.
Нових доказів стороною захисту суду апеляційної інстанції надано не було.
Апеляційний суд вважає, що накладаючи адміністративне стягнення, суд першої інстанції, відповідно до вимог ч.2 ст.33 КУпАП, урахував характер правопорушення, дані про особу винного, ступінь суспільної небезпеки вчиненого, конкретні обставини справи та обґрунтовано визначив адміністративне стягнення у виді штрафу, з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 5 років, визначене санкцією ч.5 ст.126 КУпАП.
Враховуючи вищенаведене, підстави для скасування постанови судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні.
На підставі наведеного та керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову судді Іваничівського суду від 17 лютого 2026 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП,– без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду       Клок О.М.