ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/18294/20 Суддя (судді) першої інстанції: Аляб`єв І.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді Коротких А.Ю.,
суддів Сорочка Є.О.,
Чаку Є.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КРОК-УКРЗАЛІЗБУД" до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,-
В С Т А Н О В И В :
Товариство з обмеженою відповідальністю "Крок-Укрзалізбуд" звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної служба України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02 липня 2025 року позов задоволено повністю.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Державна служба України з безпеки на транспорті звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 2 ст. 309 КАС України у виняткових випадках та з урахуванням особливостей розгляду справи апеляційний суд може продовжити строк розгляду справи, про що постановляє ухвалу.
Пунктом 1 статті 6 ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.
Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники.
З огляду на особливості розгляду даної категорії справ та вищезазначені обставини, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що існує необхідність продовження строку розгляду даної справи на розумний строк.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно зі ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено, що 13.05.2020 року посадовими особами Київського міжрегіонального управління Укртранбезпеки зупинено автомобіль марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 .
В ході проведеної перевірки виявлено перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу. Відповідальність за виявлене порушення передбачена ч. 1 абз. 14 ст. 60 ЗУ "Про автомобільний транспорт". Перевищення вагових норм зафіксовано в акті від 13.05.2020 року №024141 та довідці №043131 та талоні зважування №05428 від 13.05.2020 року.
Постановою Київського міжрегіонального управління Укртранбезпеки від 23.06.2020 року №205092 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Крок-Укрзалізбуд" застосовано адміністративно - господарський штраф у сумі 8500 грн. за порушення абз. 14 ст. 60 ЗУ "Про автомобільний транспорт".
Судом встановлено, що між ТОВ "Крок-Укрзалізбуд" (замовник) та ФОП ОСОБА_1 (виконавець) укладено договір про надання послуг від 21.02.2020 року №21/02-20.
Згідно п.1.1. Договору від 21.02.2020 року №21/02-20 в порядку та умовах, визначеним цим договором, Виконавець зобов`язується доставляти (перевозити) власним автомобільним транспортом довірений йому Замовником вантаж з пункту (місця) відправлення, до пункту (місця) призначення і видавати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі (одержувачеві вантажу). Замовник зобов`язується сплачувати за переведення вантажу.
Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію автомобільного транспорту автомобіль марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 , належить ОСОБА_1 ..
Судом встановлено, що в товаро-транспортній накладній №1259 від 13.05.2020 року зазначено, що ТОВ «Крок- Укрзалізбуд» транспортує ПрАТ «МЗВКК» автомобілем марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 товар (кукурудзу).
Позивач, не погоджуючись з такими діями відповідача, вважаючи їх протиправними, а свої права - порушеними, звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері організації та діяльності автомобільного транспорту є Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 року №2344-ІІІ (далі - Закон №2344).
Цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень. (ст. 3 Закону №2344).
Відповідно до ст. 6 Закону №2344, серед іншого, державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок. Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №103 (далі - Положення №103), визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).
Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті, підготовку пропозицій щодо їх удосконалення, а також законодавства про судноплавство на суднах, у морських і річкових портах, територіальних та внутрішніх водах, на внутрішніх водних шляхах України, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування (п. п. 2, 17 п. 5 Положення №103).
Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу (п. 8 Положення № 103).
Київське міжрегіональне управління Укртранcбезпеки як територіальний орган Укртрансбезпеки наділений повноваженнями щодо здійснення, зокрема, габаритно-вагового контролю транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування в порядку та у спосіб, передбачені Законом.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року №879 "Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування" затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - Порядок №879).
Відповідно до п. 28 Порядку №879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками, виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.
Виключна відповідальність автомобільних перевізників у вигляді адміністративно-господарських штрафів, у тому числі і за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, передбачена і статтею 60 цього Закону.
За визначеннями, наведеними у ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.
Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послуги згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах (ст. 33 Закону України "Про автомобільний транспорт").
Крім того, ст. 50 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція, тощо).
Колегія суддів зауважує на тому, що позивачем надано докази, що перевезення вантажу здійснювалося на підставі договору про надання послуг від 21.02.2020 року №21/02-20, укладеного між ТОВ "Крок-Укрзалізбуд" (замовник) та ФОП ОСОБА_1 (виконавець)
Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію автомобільного транспорту автомобіль марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 , належить ОСОБА_1 .
Відтак, аналіз змісту наявних у матеріалах справи документів свідчить на користь висновку про те, що автомобільним перевізником є ФОП ОСОБА_1 , а не позивач у цій справі.
Таким чином, у розумінні вищенаведених положень Закону України "Про автомобільний транспорт" позивач не є суб`єктом відповідальності за вчинення порушення передбаченого абз. 14 ст. 60 Закону №2344.
При цьому законність або незаконність використання товариством належного ФОП ОСОБА_1 транспортного засобу для здійснення вантажних автомобільних перевезень не є підставою для визначення правового статусу позивача як перевізника у зв`язку з наступним.
Згідно п. п. 1.10, 2.1, 2.2 затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 Правил дорожнього руху, власник транспортного засобу - це фізична або юридична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб, що підтверджується відповідними документами; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Як установлено судом першої інстанції, транспортний засіб є приватною власністю ФОП ОСОБА_1 .
Між ТОВ "Крок-Укрзалізбуд" (замовник) та ФОП ОСОБА_1 (виконавець) укладено договір про надання послуг від 21.02.2020 року №21/02-20.
Згідно п.1.1. Договору від 21.02.2020 року №21/02-20 в порядку та умовах, визначеним цим договором, Виконавець зобов`язується доставляти (перевозити) власним автомобільним транспортом довірений йому Замовником вантаж з пункту (місця) відправлення, до пункту (місця) призначення і видавати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі (одержувачеві вантажу). Замовник зобов`язується сплачувати за переведення вантажу.
Отже, договором від 21.02.2020 року №21/02-20 закріплено, що саме ФОП ОСОБА_1 є перевізником товарів ТОВ "Крок-Укрзалізбуд".
Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач у спірних правовідносинах не є перевізником у розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт", а тому за встановлених обставин притягнення позивача до відповідальності за порушення вимог цього закону є протиправним.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення, а рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 липня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Сорочко Є.О.

Чаку Є.В.