ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

26 лютого 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/6986/25 	
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванчулинця Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 , третя особа Адміністрація Державної спеціальної служби транспорту про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) в особі представника – адвоката Ставичного Петра Ігоровича (далі – представник позивача) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частина НОМЕР_2 (далі - відповідач), яким просить суд:
1) прийняти позовну заяву до розгляду;
2) розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін;
3) визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень на підставі абзацу 2 пункту 4 Постанови КМУ від 11 лютого 2025 року №153;
4) зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн. гривень на підставі абзацу 2 пункту 4 Постанови КМУ від 11 лютого 2025 року №153.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач протиправно не виплатив йому одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн. гривень, яка передбачена пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153 «Під час воєнного стану особи, які уклали контракт на умовах, визначених цим Порядком, призначаються до військових частин відповідно до переліку, затвердженого Генеральним штабом Збройних Сил».
03 вересня 2025 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було прийнято вищевказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, якою розгляд справи постановлено провести за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та (або) викликом учасників справи.
Так, до суду надійшло клопотання відповідача про залучення до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача – Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту. Клопотання обґрунтоване тим, що Військова частина НОМЕР_2 входить до складу Державної спеціальної служби транспорту. Управління Державною спеціальною службою транспорту здійснює Адміністрація Державної спеціальної служби транспорту, яка є головним розпорядником бюджетних коштів та здійснює фінансування видатків військової частини НОМЕР_2 на грошове забезпечення військовослужбовців, в тому числі одноразової грошової допомоги.
17 листопада 2025 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було залучено до участі у адміністративній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача – Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту.
30 вересня 2025 року відповідачем, через підсистему «Електронний суд», подано відзив на позовну заяву. Відповідач у поданому відзиві заперечує проти задоволення позовних вимог, не визнає обставин, викладених позивачем, та просить суд відмовити у задоволенні позову як необґрунтованого. На його думку, позивач не підпадає під дію пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153, оскільки був призваний на військову службу 19.11.2020 року, тобто до введення воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64, затвердженого Законом України № 2102-IX. Відтак, одна з обов`язкових умов для виплати одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. грн. - призов або прийняття на службу під час воєнного стану у віці до 25 років, щодо позивача відсутня.
Крім того, відповідач зазначає, що позивач не брав безпосередньої участі саме у бойових діях у розумінні законодавства. З посиланням на статтю 1 Закону України «Про оборону України» наголошується, що бойові дії - це форма застосування військових формувань для виконання бойових (спеціальних) завдань із застосуванням зброї під час відсічі збройної агресії. Натомість позивач, за твердженням відповідача, лише брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України з 10.09.2023 по 18.01.2024, з 22.02.2024 по 29.06.2024, з 14.07.2024 по 25.12.2024, що підтверджується відповідною довідкою. Відповідач підкреслює, що поняття «участь у заходах із забезпечення оборони» не є тотожним поняттю «безпосередня участь у бойових діях» чи «служба в бойових умовах».
Також відповідач стверджує, що позивач не перебував у районах ведення воєнних (бойових) дій або на тимчасово окупованих територіях у розумінні Постанови № 153. Зазначається, що перелік таких територій визначався наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309. На думку відповідача, населені пункти (в м. Костянтинівка Костянтинівської міської територіальної громади, Краматорського району Донецької області, м. Гуляйполе Гуляйпільської міської територіальної громади Пологівського району Запорязької області, с. Новосілка Великоновосільської селищної громади Волноваського району Донецької області), у яких позивач перебував під час виконання завдань, не входять до відповідного переліку, а тому ще одна обов`язкова умова для виплати винагороди відсутня.
Окремо відповідач вказує, що вимога позивача зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 виплатити одноразову грошову винагороду у фіксованому розмірі 1 млн. грн. порушує принцип дискреційності повноважень відповідача. На його переконання, визначення конкретного розміру такої виплати належить до компетенції уповноваженого органу, а тому позовні вимоги у заявленій редакції не підлягають задоволенню.
13 жовтня 2025 року представник позивача подав до суду додаткові пояснення. У відзиві відповідач вказує, що ОСОБА_1 був призваний на військову службу 19.11.2020 року відповідно до наказу № 239 Рахівського РВК, тобто до введення воєнного стану згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 № 64, затвердженим Законом України № 2102-ІХ. Представник позивача наголошує, що цей факт не заперечується, однак 22.07.2023 року ОСОБА_1 був прийнятий на військову службу за контрактом у Державній спеціальній службі транспорту на посаду особи рядового складу, що має самостійне правове значення для застосування положень Постанови КМУ № 153.
У поясненнях детально проаналізовано пункти 3 та 4 Постанови КМУ № 153. Зазначено, що учасниками експериментального проєкту є громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу, а також відповідні органи та визначені військові частини. Пункт 4 Постанови передбачає виплату одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн грн особам рядового, сержантського і старшинського складу, які до набрання чинності постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, проходять службу та брали безпосередню участь у бойових діях у районах їх ведення строком не менше шести місяців станом на 13.02.2025 року. Представник позивача стверджує, що ОСОБА_1 відповідає всім зазначеним критеріям, а також не притягувався до кримінальної, адміністративної чи дисциплінарної відповідальності, при цьому матеріали справи не містять доказів протилежного.
Окремо підкреслюється, що Постанова № 153 не містить обмежень щодо військовослужбовців, які проходили строкову службу до введення воєнного стану. Більше того, у редакції від 07.08.2025 року пункт 4 прямо передбачає можливість виплати винагороди війсьовослужбовцям, які під час воєнного стану були прийняті на контрактну службу з числа осіб, що проходили строкову службу. Таким чином, доводи відповідача про неможливість отримання винагороди у зв`язку з проходженням строкової служби до 24.02.2022 року суперечать змісту чинної редакції Постанови КМУ № 153 від 11.02.2025 року.
Щодо твердження відповідача про відсутність у позивача безпосередньої участі у бойових діях та перебування в районах їх ведення, представник позивача зазначає, що такі доводи спростовуються Довідкою № 641 від 29.09.2025 року, виданою самим відповідачем на підставі витягів із Журналу бойових дій та бойових розпоряджень. Крім того, у ОСОБА_1 наявне посвідчення учасника бойових дій, підставою для видачі якого є довідка про безпосередню участь у бойових діях. Також вказано, що відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 м. Гуляйполе Пологівського району Запорізької області, де перебував позивач, входить до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії з 03.03.2022 року, що додатково підтверджує відповідність позивача вимогам Постанови № 153.
25 листопада 2025 року представником третьої особи, через підсистему «Електронний суд», подано письмові пояснення, відповідно до яких повністю не погоджується з позовними вимогами та вважає їх такими, що не відповідають чинному законодавству і не підлягають задоволенню. Зазначено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 Держспецтрансслужби, був призваний на строкову службу 19.11.2020 року до введення воєнного стану, а з 22.07.2023 року прийнятий на військову службу за контрактом на посаду рядового складу. Після подання рапорту про виплату одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн грн на підставі абзацу 2 пункту 4 Постанови КМУ від 11.02.2025 № 153 йому було відмовлено, що й стало підставою для звернення до суду. Адміністрація наголошує, що діє виключно на підставі та в межах повноважень, визначених Конституцією України, Законом України «Про Державну спеціальну службу транспорту», Положенням, затвердженим Указом Президента України від 08.08.2004 № 873/2004, а також актами Кабінету Міністрів України та наказами Міністра оборони України.
У правовій позиції підкреслено, що питання виплати винагороди регулюється Постановою КМУ № 153 та окремими дорученнями Міністра оборони України, які є обов`язковими до виконання. Зазначено, що довідки про безпосередню участь, зокрема за формою додатку 6 або за формою окремого доручення від 06.03.2023 № 5718/3, самі по собі не підтверджують участі саме у бойових діях у районах їх ведення, оскільки можуть засвідчувати участь і в інших заходах із забезпечення оборони. Відповідно до Закону України «Про оборону України», район воєнних (бойових) дій визначається рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України, тому для належного підтвердження участі позивача у бойових діях необхідно дослідити відповідні накази. Адміністрація вказує, що надана довідка № 641 від 29.09.2025 містить посилання на декілька територіальних громад та різні часові періоди, що унеможливлює однозначний висновок без додаткового дослідження бойових розпоряджень, а позивач не надав належних доказів участі саме у бойових діях у визначених районах, у зв`язку з чим підстави для задоволення позову відсутні.
Згідно ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . 22.07.2023 року він підписав перший контракт на проходження військової служби у віці до 25 років та був прийнятий на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64, затвердженим Законом України № 2102-ІХ. На даний час він продовжує проходити військову службу та має статус учасника бойових дій, що підтверджується відповідними доказами.
У період з 01.03.2024 року по 23.12.2024 року ОСОБА_1 брав безпосередню участь у бойових діях у районі м. Гуляйполе Запорізької області, що не заперечується відповідачем, а підтверджуючі документи, зокрема витяги з журналів бойових дій, наявні у відповідача. 01.08.2025 року ним було подано рапорт про виплату одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн грн на підставі абзацу 2 пункту 4 Постанови КМУ від 11.02.2025 № 153, однак листом № 5/324 від 08.08.2025 року у задоволенні рапорту було відмовлено.
Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Частиною 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.92 №2232-XII (далі - Закон України №2232-XII) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023, №451/2023 від 26.07.2023, №734/2023 від 06.11.2023, №49/2024 від 05.02.2024, №271/2024 від 06.05.2024, №469/2024 від 23.07.2024, №740/2024 від 28.10.2024, №26/2025 від 14.01.2025, №235/2025 від 15.04.2025, №478/2025 від 14.07.2025, №793/2025 від 20.10.2025 строк дії режиму воєнного стану продовжувався.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-XII).
Частиною 3 статті 1 Закону №2232-XII визначено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Згідно з частиною 9 статті 1 Закону №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
До категорії військовослужбовців прирівнюються іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону проходять військову службу у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України.
Призовникам, військовозобов`язаним, резервістам та військовослужбовцям оформлюється та видається військово-обліковий документ, який є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку. Форма, порядок оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначаються Кабінетом Міністрів України, а для військовослужбовців - відповідно Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, розвідувальними органами України, Управлінням державної охорони України та Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону №2232-XII Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Згідно частини 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII до складу грошового забезпечення входять:
- посадовий оклад, оклад за військовим званням;
- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
- одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до статті 12 Закону України №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з пунктом 1 статті 9 Закону України №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Пунктами 2 - 4 вказаної правової норми встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
11 лютого 2025 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №153 «Про реалізацію експериментального проєкту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Пізніше у вказану Постанову №153 Кабінетом Міністрів України двічі вносилися зміни:
- Постановою КМУ №387 від 01.04.2025 року, дата набрання чинності: 08.04.2025 (дата публікації в «Урядовому кур`єрі»);
- Постановою КМУ №942 від 30.07.2025 року, дата набрання чинності: 07.08.2025 (дата публікації в «Урядовому кур`єрі»).
Абзацом другим пункту 2 Постанови №153 було вирішено затвердити Порядок реалізації експериментального проєкту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану.
Пунктом 3 Постанови №153 визначено, що: учасниками експериментального проєкту є:
громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби;
1) координатором експериментального проєкту є Міністерство оборони;
2) фінансування експериментального проєкту здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.
Згідно абзацу 2 пункту 4 Постанови №153 (в редакції Постанови КМУ №387 від 01.04.2025 року) було встановлено, що особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 р. №64, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 р. №2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень.
Відповідно до абзацу 4 пункту 4 Постанови №153 (в редакції Постанови КМУ №387 від 01.04.2025 року) військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі.
Таким чином абзац 2 та 4 пункту 4 Постанови КМУ №153, як в редакції Постанови КМУ №387 від 01.04.2025 (діяла в період з 08.04.2025 по 06.08.2025), так і в редакції Постанови КМУ №942 від 30.07.2025 (діє з 07.08.2025 по теперішній час), встановлює 5 (п`ять) обов`язкових умов, в разі виконання яких військовослужбовцю може бути виплачена одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах в розмірі 1 млн. гривень (диспозиція правової норми), а саме:
1. Приналежність військовослужбовця на дату виплати до певної категорії: особи рядового, сержантського і старшинського складу рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення;
2. Вік на дату прийняття або призову на військову службу до набрання чинності Постановою №153 (11 лютого 2025 року): до 25 років;
3. Факт прийняття або призову на військову службу під час воєнного стану, тобто після 24 лютого 2022 року, введеного Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 р. №64;
4. Фактичне проходження служби на дату звернення за вказаною виплатою;
5. (абз. 2 п. 4) - безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою №153 (11 лютого 2025 року);
(абз. 2 п. 4) - безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою №153 (11 лютого 2025 року) у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон).
Судом під час розгляду справи встановлено, що позивач згідно довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 29.09.2025 року №641, солдат ОСОБА_1 , дійсно в період з 10.09.2023 по 18.01.2024, з 22.02.2024 по 29.06.2024, з 14.07.2024 по 25.12.2024, з 25.02.2025 по 24.04.2025 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в м. Костянтинівка Костянтинівської міської територіальної громади, Краматорського району Донецької області, м. Гуляйполе Гуляйпільської міської територіальної громади Пологівського району Запорязької області, с. Новосілка Великоновосільської селищної громади Волноваського району Донецької області. Всього брав безпосередню участь 485 днів.
Суд критично ставиться щодо твердження відповідача про відсутність у позивача безпосередньої участі у бойових діях та перебування в районах їх ведення, оскільки такі доводи спростовуються Довідкою № 641 від 29.09.2025 року, виданою самим відповідачем на підставі витягів із Журналу бойових дій та бойових розпоряджень. Крім того, у ОСОБА_1 наявне посвідчення учасника бойових дій, підставою для видачі якого є довідка про безпосередню участь у бойових діях. Також вказано, що відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 м. Гуляйполе Пологівського району Запорізької області, де перебував позивач, входить до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії з 03.03.2022 року, що додатково підтверджує відповідність позивача вимогам Постанови № 153.
01.08.2025 року звернувся із рапортом до командування ВЧ НОМЕР_2 , в якому просив виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 1 000 000 грн., яка передбачена пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року.
Листом від 08.08.2025 № 5/324 Військова частина НОМЕР_2 повідомила про результати розгляду рапорту позивача та зазначила, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 «Про реалізацію експериментального проєкту щодо стимулювання громадян віком від 18 до 24 років до проходження військової служби за контрактом» право на одноразову грошову винагороду мають військовослужбовці, які були прийняті або призвані на військову службу під час дії воєнного стану, починаючи з 24.02.2022 року, та на момент прийняття мали вік до 25 років; при цьому особам, які брали безпосередню участь у бойових діях у районах їх ведення менше шести місяців станом на дату набрання чинності постановою, винагорода виплачується пропорційно - із розрахунку 1/6 від 1 млн грн за кожні 30 днів такої участі (сумарно), а у разі меншого строку через поранення, захворювання, контузії, каліцтва, одержані під час захисту Вітчизни, або перебування та звільнення з полону (крім добровільної здачі) - у повному обсязі; водночас винагорода не виплачується військовослужбовцям, які два або більше разів притягувалися до кримінальної чи адміністративної відповідальності за військові адміністративні правопорушення або до дисциплінарної відповідальності, якщо строк дії стягнень не закінчився; також зазначено, що Постановою затверджено Порядок реалізації експериментального проєкту, яким визначено механізм залучення громадян віком від 18 до 25 років на контрактну службу до Збройних Сил України, а Міністерством оборони України розроблено електронний ресурс із переліком визначених військових формувань (зокрема 10 ОГШБр, 28, 72, 92, НОМЕР_3 окремі бригади та НОМЕР_4 окрема бригада морської піхоти) і встановлено конкретні військово-облікові спеціальності (ВОС 100, 102, 103, 106), у межах яких укладаються контракти, у зв`язку з чим зроблено висновок, що виплата у рамках цього проєкту передбачена саме за участь у бойових діях або виконання бойових завдань, тоді як виконувані позивачем завдання мали спеціальний, а не бойовий характер, а отже підстав для виплати 1 млн грн немає.
Суд зазначає, що правовідносини між ОСОБА_1 та військовою частиною НОМЕР_2 розпочато з 22.07.2023 року та продовжуються на сьогоднішній день.
Починаючи з 7 серпня 2025 року (дата набрання чинності Постанови КМУ №942 від 30.07.2025) абзаци 2 та 4 пункту 4 Постанови №153 були викладені в наступних редакціях:
Абзац другий пункту 4 Постанови №153:
«Установити, що громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 р. №64, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 р. №2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень.»
Абзац 4 пункту 4 Постанови №153: «Військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі».
З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивач, звернувшись до військової частини НОМЕР_1 09 серпня 2025 року, дотримався п`яти обов`язкових умов, в разі виконання яких військовослужбовцю може бути виплачена одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах в розмірі 1 млн. гривень.
У зв`язку з чим, відмова ВЧ НОМЕР_2 щодо здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди у розмірі 1000000 (один мільйон) гривень, передбаченої пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року є протиправною.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити виплату ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень, передбаченої пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року.
Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для повного задоволення позовних вимог.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. 
Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Питання розподілу судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 90, 139, 243, 246, 249 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 , третя особа Адміністрація Державної спеціальної служби транспорту про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити повністю.
2. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень на підставі абзацу 2 пункту 4 Постанови КМУ від 11 лютого 2025 року №153.
3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн. гривень на підставі абзацу 2 пункту 4 Постанови КМУ від 11 лютого 2025 року №153.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя	Д.В. Іванчулинець