Справа № 548/2856/25
Провадження № 2/548/237/26
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.03.2026 Хорольський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого - судді Старокожка В.П.,
за участю секретаря судового засідання - Скрипніченко М.І., 
розглянувши у приміщенні суду м. Хорола в межах спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю ''Свеа Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, 
В С Т А Н О В И В:
Позиція позивача та відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі.
Представник позивача 29.12.2025 за допомогою підсистеми "Електронний суд", діючи в інтересах свого довірителя, звернувся до Хорольського районного суду з позовною заявою до відповідача про стягнення кредитної заборгованості.
Позов обґрунтовується тим, що 15.12.2021 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 404737146.
На підставі укладеного договору відповідачка отримала кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту розміром від 2000,00 грн до 50000,00 грн на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка.
Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі. Відповідачка своєчасно не вносила оплати в рахунок погашення кредиту, відбулося прострочення нею зобов`язання зі сплати кредиту.
28.11.2018 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомогоа" та ТОВ "Таліон Плюс" було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого останнє набуло право вимоги до боржників за основними договорами, в тому числі за договором кредитної лінії № 404737146 від 15.12.2021.
02.05.2024 між ТОВ ''Таліон Плюс" та позивачем було укладено договір факторингу № 02/0524-01/01.02-11/24, відповідно до умов якого останнє набуло право вимоги до боржників за основними договорами, в тому числі за договором кредитної лінії № 404737146 від 15.12.2021.
Відповідно до витягу із реєстру боржників за цим договором станом на дату отримання позивачем права вимоги до відповідачки її заборгованість за кредитним договором становить 48790,63 грн, з яких: заборгованість за сумою кредиту - 9967,42 грн, за відсотками - 38823,21 грн.
Додаткові нарахування позивачем з дати відступлення прав вимоги не нараховувалися.
Посилаючись на викладене, представник позивача прохав суд стягнути з ОСОБА_1 вищевказану заборгованість разом із судовими витратами.
Ухвалою судді від 31.12.2025 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Станом на дату розгляду справи на адресу суду відзив від відповідачки не надходив.
Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідачка та/або позивач до суду не подавали.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідно до ч. 2 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.
При цьому, суд зазначає, що відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Згідно з ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів, надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Пунктом 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Отже, слід вважати відповідачку ОСОБА_1 належним чином повідомленою про відкриття провадження у справі, оскільки відповідні судові документи, що повернулися до суду із відміткою про відсутність адресата, надіслані безпосередньо за місцем її реєстрації - АДРЕСА_1 .
Крім того, у матеріалах справи мається її заява від 16.01.2026 про ознайомлення з матеріалами справи. Цього ж дня відповідачка ознайомилася із матеріалами справи, про що мається її підпис у заяві.
Представник позивача у позовній заяві прохав про розгляд справи у спрощеному позовному провадженні за його відсутності. 
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з такого.
Фактичні обставини, встановлені судом.
15.12.2021 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 у електронній формі укладено та підписано договір кредитної лінії № 404737146.
Як вбачається із тексту договору, кредитодавець зобов`язувався надати відповідачці кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту від 2000,00 грн до 50000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальниця зобов`язувалася повернути кредит та сплачувати проценти кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту "ВЕОКАРД" ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога". Загальна сума кредиту за цим договором складається з сум кредиту (траншів), отриманих протягом всього строку дії договору. Строк кредитування - до 1825 днів з можливістю продовження, мета - на споживчі цілі. Кредит видається шляхом перерахування грошових коштів за реквізитами платіжної картки позичальника, випущеної йому банком в рамках продукту ВЕОКАРД. Процентна ставка протягом першого календарного місяця з дати отримання першого траншу за договором становить 178,85 % річних, протягом другого та наступних календарних місяців з дати отримання першого таншу за договором - 361,35 % річних. 
Вказане підтверджується копією доданого до позовної заяви договору кредитної лінії № 404737146 від 15.12.2021 та паспорта споживчого кредиту продукту "ВЕОКАРД" до цього договору від 15.12.2021.
Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" за період з 21.12.2021 по дату продажу кредиту - 27.06.2023 загальна заборгованість ОСОБА_1 по вказаному договору склала 48790,63 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 10140,23 грн, за відсоками - 40750,40 грн. Як зазначено у ньому, в рахунок оплат за кредитом відповідачкою внесено коштів на загальну суму 2100,00 грн, які враховані під час обрахунку заборгованості.
28.11.2018 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого останнє набуло право вимоги до боржників за основними договорами, в тому числі за договором кредитної лінії № 404737146 від 15.12.2021, що підтверджується копією цього договору з додатковими угодами до нього № 26 від 31.12.2020, № 27 від 31.12.2021, № 31 від 31.12.2022, № 32 від 31.12.2023 та копією витягу із реєстру боржників до цього договору, відповідно до якого загальна заборгованість ОСОБА_1 на дату відступлення права вимоги відповідає вищевказаній та складає 48790,63 грн.
02.05.2024 між ТОВ ''Таліон Плюс" та позивачем ТОВ "Свеа Фінанс" було укладено договір факторингу № 02/0524-01/01.02-11/24, відповідно до умов якого останнє набуло право вимоги до боржників за основними договорами, в тому числі за договором кредитної лінії № 404737146 від 15.12.2021, що підтверджується копією цього договору та копією витягу із реєстру боржників до цього договору, відповідно до якого загальна заборгованість ОСОБА_1 на дату відступлення права вимоги відповідає вищевказаній та складає 48790,63 грн.
Цю заборгованість позивач прохає стягнути із відповідачки на свою користь разом із судовими витратами.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з такого.
Норми права, застосовані судом.
Вирішуючи заявлені вимоги, суд виходить із того, що згідно із положеннями ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст. 1077 ЦК України).
Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачені підстави заміни кредитора у зобов`язанні, в тому числі через передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з ст. 514 ЦПК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Крім того, ст. 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним договором або законом.
Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Згідно із Правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 «…боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. … неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі».
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України).
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
При цьому договір, що укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді, про що вказано також у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 та від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно достатті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Мотивована оцінка аргументів сторін.
З матеріалів справи вбачається і судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 , підписавши у електронному вигляді 15.12.2025 договір кредитної лінії № 404737164 від 15.12.2021 та паспорт споживчого кредиту продукту "ВЕОКАРД" від 15.12.2021, висловила згоду на відкриття кредитної лінії на умовах, вкзазаних у договорі. До матеріалів справи позивачем додано Правила надання грошових коштів у позику, в тому чисилі на умовах фінансового кредиту продукту "ВЕОКАРД" ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", які не підписані останньою.
Разом з тим, вказані документи не підтверджують факт отримання відповідачкою коштів на підставі вищевказаного договору кредитної лінії та наявності у відповідачки заборгованості перед позивачем у розмірі, який зазначає останній.
Так, кредитний договір та паспорт до нього не містять даних про розмір кредитних коштів. У позовній заяві ці дані також не зазначені, а лише вказано обмеження кредитного ліміту до 50 000 грн.
У вказаних документах та будь-яких інших документах, долучених до позовної заяви, не зазначена погоджена сума/ліміт кредиту, про отримання якого сторони дійшли згоди, відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 отримала платіжну картку, немає даних щодо строку дії цієї картки та про те, що на її ім`я відкрито поточний рахунок.
Матеріали справи не містять інформації про розмір кредитних коштів/встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок позичальниці.
Розрахунок заборгованості, складений первісним кредитором, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим кредитодавцем, а відтак, інформація, зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.
Суд враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
При цьому, згідно з пунктом 3 вказаного Положення клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу).
У розрахунку заборгованості зазначено, що розмір заборгованості за наданим кредитом склада 48790,63 грн і вказана сума заявлена позивачем до стягнення. Проте, як зазначено вище, будь-яких доказів видачі кредитних коштів, підвищення (збільшення) кредитного ліміту до матеріалів справи позивачем надано не було. Відтак, жодних належних доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позовній заяві, а саме, що заборгованість відповідачки за договором від 15.12.2021 становить 48790,63 грн (відповідно до розрахунку заборгованості), матеріали справи не містять.
Оскільки в матеріалах справи відсутня заява відповідачки про визнання позову, і оскільки саме на позивача в силу положень ст. 12, 13 ЦПК України покладається доведення обставин, на які він посилається на підтвердження своїх вимог, відтак неподання ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву із запереченнями проти викладених позивачем обставин, зустрічних доказів саме по собі не свідчить про визнання нею обставин, на які посилається позивач, або наявність підстав для визнання судом цих обставин встановленими.
У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку на пред`явлення будь-якої вимоги.
Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №61-28582ск18.
У той же час, звертаючись до суду із вказаним позовом, банк просив суд здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача.
Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними усправі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч. 5 ст. 279 ЦПК України).
Зазначивши в позовній заяві та в заяві, доданій до позову, про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, позивач тим самим підтвердив, що подав усі докази на обґрунтування своїх вимог разом із позовною заявою.
Отже, стверджуючи про факт надання відповідачці кредиту шляхом встановлення кредитного ліміту на видану останній платіжну картку, позивач не надав до суду належних доказів, якими би підтвердив викладені обставини.
Зокрема, Верховний Суд у своїй постанові від 27.03.2020 по справі №703/3063/18 дійшов висновку, що в зв`язку з ненаданням банком доказів видачі кредитної картки та розміру кредиту, суд позбавлений можливості перевірити розмір нарахованої суми боргу.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ураховуючи відмову в задоволенні позову, судові витрати зі сплати позивачем судового збору при зверненні до суду в сумі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 23.12.2025 покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст. 207, 526, 527, 530, 626, 528, 633 ч. 1, 634 ч. 1, 638, 639, 1048, 1049 ч. 1, 1054 ч. 1 ч. 2 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 83, 89 ч. 1 ч. 1 ч. 3, 178 ч. 8, 259, 263-265, 268, 273, 279 ч. 5 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю ''Свеа Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості відмовити.
Судові витрати зі сплати судового збору покласти на позивача товариство з обмеженою відповідальністю ''Свеа Фінанс".
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 

Учасники справи: 
Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю ''Свеа Фінанс" (код ЄДРПОУ 37616221), адреса: 04070, м. Київ вул. Іллінська, 8.
Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Головуючий