Єдиний унікальний номер 205/5472/16-к
Номер провадження1-кп/205/657/26

Новокодацький районний суд міста Дніпра 
	  	Провадження № 1-кп/205/657/26 Справа № 205/5472/16-к  	

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року м. Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №12016040030000389 від 28 травня 2016 року стосовно
ОСОБА_3 , який народився  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дніпропетровська, громадянин України, тимчасово не працює, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, 
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК), 
за участю:
прокурора ОСОБА_4 
обвинуваченого ОСОБА_3 
захисника ОСОБА_5 
представника потерпілого ОСОБА_6 

В С Т А Н О В И В:
Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.
27 травня 2016 року приблизно о 19 годині 30 хвилин ОСОБА_3 , не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом, керуючи технічно справним транспортним засобом - автомобілем марки «Мітсубісі-Лансер», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вул. Маяковського з боку вул. Д. Галицького в напрямку пр. С. Нігояна в м. Дніпро.
На шляху руху ОСОБА_3 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність к дорожнім обставинам та їх змінам, при виникненні небезпеки для руху у виді пішохода ОСОБА_7 , який переходив проїзну частину дороги з права на ліво по ходу його руху, заходів до негайного зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу не прийняв, внаслідок чого в районі електроопори №417, скоїв на нього наїзд.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_7 , заподіяно тілесні ушкодження у виді: сумісної тупої травми тіла: відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 3-го ступеню, геморрагічних вогнищ забиття речовини головного мозку у правій лобній та скроневій долях, субарахноїдального крововиливу, пневмоцефалії, переламу лівої скроневої та тім`яної кісток з переходом на праву тім`яну кістку з розходженням лямбдоподібного шву праворуч, гемосинусу основної пазухи ліворуч, розриву шкіри лівого слухового проходу, стану підвушної кровотечі, набряку м`яких тканин в потиличній та тім`яній області, саден на обличчі та голові; переламу проксимальної частини лівої ключиці; закритого підвертлюжного уламкового переламу правого стегна з відривом великого вертлюга; закритого переламу мищелку лівої великогомілкової кістки з явищами гемартрозу лівого колінного суглобу; закритих уламкових переломів лівої великогомілкової та малогомілкової кісток в середній третині зі зміщенням уламків, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
Своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги п.п. 2.1 (а), 12.3 Правил дорожнього руху України, 
Порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Правова кваліфікація дій обвинуваченого.
Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК за ознаками порушення правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
Позиції учасників судового провадження.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою провину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково, а саме в частині того, що він сів за кермо не маючи права керування транспортними засобами та допустив крайню неуважність під час руху, та суду пояснив, що у травні, точної дати він не пам`ятає, він рухався на автомобілі Мітсубісі, зі сторони ж/м Західний. Це було у вечірній час, були сутінки, в машині було увімкнене світло, та йшов невеликий дощ, асфальт був місцями вологий, місцями (під деревами) сухий. Піднімаючись на пригорок, він побачив з однієї сторони людей, які стояли на зупинці, з іншого боку за трамваєм їхав зустрічний «Богдан». Метрів за 10 до його авто стояв чоловік. Він навіть не розраховував, що цей чоловік буде переходити дорогу, він не дивився ані ліворуч, ані праворуч, просто почав різкий рух. Все що він зміг зробити – уходити ліворуч, наскільки це дозволяв зустрічний «Богдан», однак все одно він зачепив чоловіка правою стороною свого автомобіля.
На додаткові запитання учасників кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_3 суду пояснив, що ДТП стялося ближче до середини проїзної частини. Потерпілий переходив дорогу по ходу його руху з права на ліво, він спочатку стояв, а потім різко почав рухатись швидким кроком. Знак пішохідного переходу він бачив, але наїзд на пішохода він здійснив метрах у 10 за пішохідним переходом. Разом із ним в автомобілі перебувала його цивільна дружина. Після ДТП він одразу вийшов з машини, підійшов до чоловіка, якого збив, щоб поглянути що з ним, та побіг шукати телефон, щоб викликати швидку. Потерпілого він помітив метрів за 10-15 до зіткнення, потерпілий стояв трохи далі від людей на зупинці. Запобігти зіткненню шляхом застосування екстреного гальмування він не міг, оскільки натиснувши гальма спрацювала система ABS, при якій немає гальмівного шляху. Швидкість його руху становила приблизно 60 км/год., він був тверезий. Звукового сигналу він не подавав, коли потерпілий різко почав рух, він почав уходити від зіткнення ліворуч, пригальмовуючи при цьому, оскільки вважав, що так буде безпечніше. Вважає, що в діях потерпілого також є провина, оскільки він не подивився по сторонам та почав рух перед самою машиною у забороненому місці не на пішохідному переході, а за ним. Також пояснив, що він 10 років їздить за кермом автомобіля по правам брата. Після ДТП він спілкувався з представником потерпілого, пропонував компенсацію у розмірі 10 000 грн., однак від компенсації відмовились, сказали цього замало і просили 50 000 грн. Автомобіль Мітсубісі, на якому він рухався належить його мамі. 
Законний представник потерпілого ОСОБА_6 суду пояснила, що потерпілий ОСОБА_7 є її рідним братом. Безпосереднім свідком події ДТП, в якій постраждав її брат вона не була. Їй подзвонили на мобільний телефон приблизно о 20:40 годині і повідомили, що її брата ОСОБА_7 збила машина та він знаходиться у лікарні ім. Мечнікова. Після цього дзвінка вона одразу поїхала в лікарню, де була до ранку, поки ОСОБА_7 не привезли до реанімації. Обвинувачений ОСОБА_3 жодної матеріальної допомоги не надавав. Одного разу вона зустрічалась із ОСОБА_3 , запитала чи збирається він компенсувати вартість лікування ОСОБА_7 , бо на той час вони вже витратили близько 50 000 грн., на що обвинувачений сказав, що він подумає. Потім зателефонувала мати обвинуваченого матері потерпілого та запропонувала 10 000 грн. і сказала, що в них більше нема. Однак від цієї суми вони відмовились, бо цього замало з урахуванням сум, які вони вже витратили на лікування. За чотири місяці ніхто з боку обвинуваченого жодного разу не поцікавився станом ОСОБА_7 та його самопочуттям. ОСОБА_7 до теперішнього часу не може обійтись без сторонньої допомоги, самостійно не встає, лише зараз до нього повертається потроху пам`ять. На теперішній час ОСОБА_7 встановлено ІІ групу інвалідності.
Мотиви суду щодо доведеності обвинувачення.
Не дивлячись на фактичне невизнання своєї винуватості, провина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується безпосередньо дослідженими судом першої інстанції доказами.
Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що 27 травня 2016 року ввечері він перебував на роботі у своєї дружини, яка працює у кафетерії за адресою: м. Дніпро, вул. Маяковського, 51, навпроти прохідної «ДЗМО». Приблизно о 19 годині він стояв на вулиці біля входу до кафетерія де став свідком ДТП. Він почув звук удару, повернувся і побачив як автомобіль Мітсубісі червоного кольору збив пішохода, чоловік перелетів через авто. Моменту удару він не бачив, побачив, коли чоловік вже був над капотом автомобіля. В той день була суха погода, та в той час ще було доволі світло. ДТП сталося метрах в 5-7 від пішохідного переходу, ближче до правого краю проїзної частини. Автомобіль Мітсубісі рухався зі сторони ж/м «Західний» в сторону пр. С. Нігояна. Чи були інші автомобілі на дорозі на момент ДТП, він не пам`ятає. Коли чоловік перелетів через машину, він впав на землю, у нього неприродньо завернулася нога. Автомобіль ще трохи протягнув (гальмівний шлях) та зупинився, водій автомобіля Мітсубісі вийшов з машини і почав бігати навколо місця ДТП, він був у шоці. Окрім водія в машині ще була якась дівчина із собачкою. Потім до потерпілого підійшли працівники кафетерія, які викликали швидку, яка забрала потерпілого до реанімації. Пішохід, якого збили переходив дорогу не по пішохідному переходу.
Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що він працює у ЧП «Зігфрід» водієм маршрутного таксі на маршруті «86». 27 травня 2016 року він працював на маршруті. Коли висаджував людей на зупинці, він дивився прямо і побачив як вилетів автомобіль Мітсубісі, який правою стороною зачепив чоловіка, що йшов по тротуару, внаслідок чого цей чоловік підлетів вгору, перелетів через машину та за інерцією метрів за 6-7 впав на землю.
На додаткові запитання учасників кримінального провадження свідок пояснив, що на його думку автомобіль Мітсубісі рухався зі швидкістю біля 60 км/год. Водій вказаного авто не гальмував та не подавав жодних сигналів перед ДТП. Потерпілий рухався у середньому темпі. ДТП сталося ввечері між 19 та 20 годиною, однак видимість була гарна, фари увімкнені не були. Для висадки людей він зупинив мікроавтобус за 5-6 метрів до пішохідного переходу. Він їхав в бік ж/м «Західний», автомобіль Мітсубісі рухався у попутному напрямку, потерпілий переходив дорогу зліва на право, відносно його руху по пішохідному переходу. Сам пішохідний перехід у місці ДТП видно не дуже гарно, але там є знак «Пішохідний перехід», який добре видно учасникам дорожнього руху. Попереду та позаду автомобіля Мітсубісі на момент ДТП ніхто не їхав. У місці, з якого виїхав автомобіль Мітсубісі, є невеликий підйом, однак, на його думку, відстані від підйому до пішохідного переходу достатньо, щоб помітити пішохода. 
Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона є цивільною дружиною обвинуваченого ОСОБА_3 . Наприкінці травня 2016 року, точної дати не пам`ятає, у вечірній час, вона їхала з ОСОБА_3 в машині ОСОБА_11 , який належить матері ОСОБА_3 . Дорога була місцями мокра, фари в машині були увімкнені, швидкість руху була приблизно 50-60 км/год., музика в машині гучно не грала, їхали вони мовчки. Перед пішохідним переходом ОСОБА_3 пригальмовував. Потерпілий пропустив машину, що рухалась попереду них, та почав швидким шагом переходити дорогу з права на ліво, при цьому він не дивився ані праворуч, ані ліворуч. Автомобіль, яким керував ОСОБА_3 зачепив цього пішохода правою фарою. Після удару вони зупинились, ОСОБА_3 вийшов з машини, побіг до потерпілого та швидко почав викликати швидку допомогу. Знак пішохідного переходу вони бачили, однак потерпілий переходив дорогу не по пішохідному переходу. На цій ділянці дороги дуже інтенсивний рух і на момент ДТП там також було багато машин. Приблизно за 5 метрів до пішохідного переходу є підйом. Вважає, що у ОСОБА_3 не було можливості запобігти ДТП, він почав різко гальмувати та уходити ліворуч, однак правою фарою зачепив потерпілого. Повністю ліворуч він не міг виїхати, оскільки там були зустрічні автомобілі. 
Під час додаткового допиту свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона також була залучена до участі у слідчому експерименті, який відбувся приблизно через тиждень після ДТП. Слідчий експеримент проводили приблизно о 14-15 годині на поліцейському легковому автомобілі. Вона спочатку вказала на місце, де відбулось зіткнення, а потім почали відкатувати машину у зворотному напрямку від цього місця. На ділянці дороги, де відбулось ДТП, перед пішохідним переходом є підйом і сам пішохідний перехід стає видно лише після завершення підйому та виїзду на рівну дорогу. Потім усі учасники спустились вниз на початок підйому, де робили заміри, в присутності понятих. Навіть поліцейський сказав, що видимість нульова і в тому місці, де потерпілий переходив дорогу, його неможливо було побачити. Протокол слідчого експерименту вона не читала, тільки підписала його. Заміри робили при ній, вона точно показала все так, як відбувалось у день ДТП, однак по факту в протоколі вказано, що там рівна дорога і не враховано наявність підйому. Зауважень до протоколу вона не писала, оскільки не знала, що саме так напише в протоколі поліцейський. В момент проведення слідчого експерименту вона стояла на місці, де збили пішохода та тримала рулетку, а інші учасники відмотували рулетку до місця, куди відкотили машину. 
Також, за клопотанням сторони захисту, судом було допитано додаткових свідків та експерта.
Додатковий свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що він працює слідчим СВ Дніпропетровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області. 27 травня 2016 року він виїжджав на місце ДТП та проводив огляд місця події. Вихідні дані, зазначені ним у протоколі огляду місця ДТП відповідають дійсності. Ділянка дороги, де безпосередньо скоєно наїзд на пішохода є рівною, а до неї, по ходу руху ОСОБА_3 є невеликий підйом, розташований приблизно у 50 метрах від місця пригоди, згідно замірів, які відображено у протоколі слідчого експерименту. Згідно проведених замірів, відстань, з якої ОСОБА_3 мав змогу побачити потерпілого складає 62,2 м. Це відстань від місця, де стояв пішохід до точки на підйомі, з якої видимість не обмежена. Ця відстань була встановлена наступним чином: статист став на те місце, де стояв потерпілий, та на яке вказала свідок ОСОБА_10 , а потім від цього місця почали відкатувати машину до того місця, де статиста стало не видно з робочого місця водія машини. Місце наїзду знаходиться на рівній ділянці дороги, від цього місця до початку спуску біля 50 м., однак ця відстань не відображена в протоколах огляду та слідчого експерименту. Слідчий експеримент проводився з метою перевірки показів свідка ОСОБА_10 , яка в ході слідчого експерименту показала де пішохід стояв, як рухався автомобіль, як перетинав дорогу пішохід, у якому темпі руху, виходячи з цих показів вони вже віддаляли автомобіль у зворотному напрямку від статиста, який стояв на місці пішохода в момент ДТП.
Експерт ОСОБА_13 суду пояснив, що він працює експертом у Дніпропетровському НДЕКЦ МВС України. При проведенні експертизи №5/10.1-512 від 21.06.2016 були враховані вихідні дані, надані слідчим. Якщо б про наявність ухилу було зазначено у вихідних даних для проведення експертизи, то відстань, з якої водій мав змогу побачити пішохода, порівнюється з відстанню, на якій знаходився автомобіль, з моменту виходу пішохода на проїзну частину дороги. Якщо відстань, на якій знаходився автомобіль більше, ніж відстань з якої водій мав змогу побачити пішохода, це означає, що водій в момент виникнення небезпеки не міг виявити пішохода. В такій ситуації видимість пішохода порівнюється з гальмівним шляхом автомобіля. Якщо не було виміряно уклін та якщо автомобіль знаходився на підйомі в момент виникнення небезпеки, це означає що автомобілю гальмувати складніше, його зупиночний шлях стає меншим. Коефіцієнти у вимірі зупиночного шляху для цього автомобіля не зміняться жодним чином, це технічні параметри, які не залежать від видимості або не видимості, тут у будь-якому випадку зупиночний шлях може бути меншим через те, що був підйом. На підйом автомобілю складніше гальмувати, тобто зупиночний шлях буде меншим, автомобіль загальмує швидше через це. Тобто показники зупиночного шляху 50.2…38,5 м. чи 53.5…41,9 м., що зазначені у складеному ним висновку експертизи, будуть трохи меншими, якщо в момент виникнення небезпеки автомобіль знаходився на підйомі. В такій ситуації відстань зупиночного шляху треба порівнювати з видимістю пішохода з робочого місця водія. Оскільки ця видимість близько 60 м., то у будь-якому випадку це означає, що водій встигає зупинитись в момент виникнення небезпеки для руху. Наскільки він розуміє, слідчий виміряв відстань з якої водій міг побачити пішохода, іншого для проведення експертизи не потрібно. Якщо від місця наїзду до уклону було близько 50 м., то про який підйом взагалі можна казати, якщо автомобіль ці 50 м. їде по горизонтальній проїзній частині. Якби у нього у вихідних даних не було відстані від межі підйому до місця наїзду, однак була б відстань видимості пішохода (62,2 м.), він би не запитував додаткових даних і йому б цієї відстані вистачило для написання висновку. У нього є розрахунки зупиночного шляху, максимальне значення якого при будь-яких варіантах 53,5 м. та якщо це було на підйомі, цей зупиночний шлях буде меншим, наскільки саме невідомо, але у будь-якому випадку меншим ніж 62,2 м. Тобто, у даному випадку, у будь-якій ситуації, водій мав технічну можливість зупинитись. Тим паче, якщо водій не міг виявити пішохода в момент виходу, рухаючись на підйомі, водій міг виявити пішохода, коли він вже знаходився на проїзній частині. Для проведення експертизи йому необхідна була відстань від автомобіля до пішохода, в момент його виходу на проїзну частину, щоб порівняти її з відстанню видимості у 62,2 м. 
Під час повторного допиту експерта ОСОБА_13 стосовно висновку №КСЕ-19/104-25/30364, останній пояснив, що ним було надано відповідь не на всі запитання, поставлені на вирішення експертизи, у зв`язку з відсутністю вихідних даних у постанові про призначення експертизи, матеріали справи містять різні вихідні дані, а обирати їх самостійно експерт не має права. Вихідних даних для проведення експертизи у 2016 році йому було достатньо. У протоколі слідчого експерименту від 19.05.2025, який було надано у розпорядження експерта для проведення експертизи зазначено, що водію ОСОБА_3 видимість пагорбом обмежена не була, тож на 2-ге питання відповідь він не надавав. Місце наїзду на пішохода, не могло бути там, де вказав ОСОБА_3 під час проведення слідчого експерименту 19.05.2025, оскільки є достатньо даних, які вказують на інше місце і вони зафіксовані в інших процесуальних документах. З огляду на те, що у протоколі слідчого експерименту від 19.05.2025 невірно вказано місце наїзду, цей протокол є не спроможним для врахування під час надання висновків експертизи. Тож цей протокол ніяким чином не змінив би висновків експертизи від 2016 року. 
Додатковий свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що у 2016 році, точної дати він не пам`ятає, коли він виходив з заводу «ДЗМО», до нього підійшли працівники поліції та попросили бути понятим, на що він погодився. Когось збили і робили заміри. Це було давно він багато чого не пам`ятає. Понятих було 2 чи 3 людини. Під час проведення слідчої дії у нього не було зауважень до працівників поліції щодо точності вимірювань та іншого. Слідчий експеримент проводили на поліцейській машині Тойота Пріус, вимірювали гальмівний шлях. Крім нього в цій машині ще знаходився один свідок і два поліцейських Вони їхали по тому ж шляху, що і автомобіль, який скоїв ДТП. Ще визначали видимість, бо на тій ділянці руху є підйом і все це враховувалось. 
Крім показів вищевказаних осіб, провина ОСОБА_3 також підтверджується безпосередньо дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами, а саме:
-протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 27 травня 2016 року зі схемою та фототаблицею до нього, яким зафіксовано місце ДТП, стан дорожнього покриття, погодні умови та умови освітлення, пошкодження транспортного засобу ОСОБА_3 ;
-протоколом проведення слідчого експерименту від 03 червня 2016 року за участю свідка ОСОБА_10 з план-схемою та фототаблицею до нього, відповідно до якого остання розказала та показала час та місце ДТП, напрямок руху автомобіля ОСОБА_3 , напрямок та швидкість руху потерпілого ОСОБА_7 , місце та механізм наїзду автомобіля ОСОБА_3 на потерпілого ОСОБА_7 , спосіб та місце контактування автомобіля з потерпілім та інші обставини, які мають значення для проведення автотехнічного дослідження;
-висновком експерта №5/10.1-512 від 21 червня 2016 року за результатами проведення судової автотехнічної експертизи, відповідно до якого в даній дорожній обстановці водій автомобіля Містубіші Лансер ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 ПДР України. В умовах даної події водій автомобіля Містубіші Лансер ОСОБА_3 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода своєчасним застосуванням екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця наїзду. При заданому механізмі події, дії водія автомобіля Містубіші Лансер ОСОБА_3 не відповідали вимогам п. 12.3 ПДР України, що з технічної точки зору знаходилось в причинному зв`язку з настанням ДТП;
-висновком експерта №2543е від 30 червня 2016 року за результатами проведення судової медичної експертизи потерпілого ОСОБА_7 , відповідно до якого в результаті дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_7 , заподіяно тілесні ушкодження у виді: сумісної тупої травми тіла: відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 3-го ступеню, геморрагічних вогнищ забиття речовини головного мозку у правій лобній та скроневій долях, субарахноїдального крововиливу, пневмоцефалії, переламу лівої скроневої та тім`яної кісток з переходом на праву тім`яну кістку з розходженням лямбдоподібного шву праворуч, гемосинусу основної пазухи ліворуч, розриву шкіри лівого слухового проходу, стану підвушної кровотечі, набряку м`яких тканин в потиличній та тім`яній області, саден на обличчі та голові; переламу проксимальної частини лівої ключиці; закритого підвертлюжного уламкового переламу правого стегна з відривом великого вертлюга; закритого переламу мищелку лівої великогомілкової кістки з явищами гемартрозу лівого колінного суглобу; закритих уламкових переломів лівої великогомілкової та малогомілкової кісток в середній третині зі зміщенням уламків, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень;
-протоколом проведення слідчого експерименту від 19 травня 2025 року, складеного на підставі ухвали суду від 21.04.2025 за участю обвинуваченого ОСОБА_3 в присутності його захисника ОСОБА_15 зі схемою та фототаблицею до нього, відповідно до якого ОСОБА_3 розказав та показав час та місце ДТП, напрямок руху автомобіля під його керуванням, напрямок та швидкість руху його автомобіля та потерпілого ОСОБА_7 , місце та механізм наїзду його автомобіля на потерпілого ОСОБА_7 , спосіб та місце контактування автомобіля з потерпілім та інші обставини, які мають значення для проведення автотехнічного дослідження;
-протоколом огляду від 19 травня 2025 року, складеного на підставі ухвали суду від 21.04.2025 за участю обвинуваченого ОСОБА_3 в присутності його захисника ОСОБА_15 зі схемою до нього, відповідно до якого об`єктом огляду є місце ДТП, яке мало місце 27 травня 2016 року за адресою: м. Дніпро, вул. Маяковського в районі е/о №417. Під час вказаного огляду зафіксовано ширину проїзної частини, наявність дорожньої розмітки на даній ділянці дороги, в тому числі й дорожньої розмітки пішохідного переходу, наявність підйому (пагорбу) з боку вул. Д. Галицького в напрямку пр. С. Нігояна;
-висновком експерта за результатами проведення комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №КСЕ-19/104-25/30364 від 08.09.2025, відповідно до якої місце наїзду на пішохода згідно з показами водія ОСОБА_3 під час проведення слідчого експерименту з ним від 19.05.2025 року з технічної точки зору не спроможне. Інші дані, на які вказував обвинувачений ОСОБА_3 під час проведення з ним слідчого експерименту від 19.05.2025 та які б можливо перевірити на технічну спроможність-відсутні. 
Суд, оцінюючи безпосередньо досліджені докази, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 знайшла повне підтвердження під час судового розгляду даного кримінального провадження, і доходить висновку, що його необережні дії, які виразилися в порушенні правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження кваліфіковано вірно.
Надаючи оцінку показам обвинуваченого, який на протязі всього судового розгляду фактично заперечував свою провину та вказував на неможливість запобігти зіткненню внаслідок обмеження видимості для руху та протиправних дій потерпілого, а в останньому слові вказав на визнання своєї вини та щире каяття, а також доводам захисника про щирість каяття обвинуваченого, суд вважає їх неприйнятними та суперечливими з огляду на наступне.
Так, суд критично ставиться до показів обвинуваченого ОСОБА_3 щодо визнання ним своєї провини, оскільки, як під час досудового розслідування так і під час всього судового розгляду даного кримінального провадження, останній заперечував, що порушував будь-які правила дорожнього руху, вважав, що його дії відповідали вимогам ПДР України та зазначав, що наїзд на пішохода відбувся виключно через обмежену видимість на даній ділянці дороги, а також через неправомірні дії потерпілого, який переходив дорогу у невстановленому місці.
В той же час, дослідженими судом доказами, зокрема протоколами огляду місця подій, протоколами проведення слідчого експерименту та показами свідків підтверджується та обставина, що місце дорожньо-транспортної пригоди знаходиться на рівній горизонтальній ділянці дороги, що спростовує твердження обвинуваченого про обмеження видимості. Дійсно, вказана ділянка дороги має підйом, однак він знаходиться в 50 метрах від місця наїду на потерпілого, що, з технічної точки зору, як було зазначено експертом, не впливає на розвиток механізму даної дорожньо-транспортної пригоди, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 мав можливість завчасно виявити потерпілого та запобігти наїзду на нього шляхом своєчасного застосування гальмування.
Та обставина, що потерпілий переходив дорогу у невстановленому для цього місці не виключає винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки саме його дії знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням ДТП.
Щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.
Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.
Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
У даному випадку, протягом тривалого розгляду даного кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_3 не виказав щирого каяття, про що, в тому числі, свідчать й дані зафіксовані в протоколі проведення з ним слідчого експерименту, під час якого останній, намагаючись применшити або перекласти свою відповідальність, надав покази, які з технічної точки зору є неспроможними.
Також, суд звертає увагу й на ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_3 не вжив заходів для відшкодування шкоди потерпілому, а його доводи про те, що потерпілий відмовився від часткової компенсації у вигляді 10 000 гривень не виключало можливості здійснити банківський чи поштовий переказ на рахунок потерпілого.
За таких обставин, суд критично ставиться до зміни показів обвинуваченого та не вбачає у нього щирого каяття, а тому така позиція сторони захисту не знайшла свого підтвердження під час розгляду даного кримінального провадження, а тому є неприйнятною.
Мотиви призначення покарання.
При призначенні покарання суд, у відповідності до положень ст. 65-67 КК, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК належать до категорії необережних тяжких злочинів, відомості про особу обвинуваченого, зокрема, що ОСОБА_3 раніше не судимий, не визнав свою провину, не відшкодував заподіяну шкоду, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно.
Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66, 67 КК, судом не встановлено.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. 
У пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 наголошено, що „окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину“ (абзац п`ятий підпункту 4.1); „правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям“ (абзац четвертий підпункту 4.2).
За вказаних вище обставин, з огляду на принцип індивідуалізації та домірності (пропорційності) покарання, який полягає, зокрема у адекватності застосованого заходу примусу та скоєного діяння, суд доходить висновку, що в даному конкретному випадку реальне відбуття обвинуваченим ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі буде пропорційним відносно вчиненого ним злочину, а мета покарання може бути досягнута виключно в умовах ізоляції обвинуваченого від суспільства.
Таким чином, суд, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, характер та обставини його вчинення, рівень його суспільної небезпеки, вказані вище дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд доходить висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження нових злочинів можливо досягти виключно в умовах ізоляції його від суспільства, у зв`язку з чим, суд призначає покарання у вигляді позбавлення волі, проте в мінімальному розмірі, з позбавленням права керування транспортним засобами, в межах санкції статті. При цьому, з урахуванням фактичних обставин справи, ставлення обвинуваченого до скоєного, суд не знаходить підстав для застосування положень ст. 69, 69-1, 75 КК.,
Інші питання, які вирішуються судом під час ухвалення вироку.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Оскільки у даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування залучався експерт для проведення судової авто-технічної експертизи та комплексної судової авто-технічної та транспортно-трасологічної експертизи, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 витрати на їх проведення на користь держави.
Питання щодо речових доказів вирішуються судом в порядку ст. 100 КПК.
Вирішення судом цивільного позову.
Під час судового розгляду даного кримінального провадження потерпілим ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_3 було подано цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди.
Вказаний цивільний позов обґрунтовано тим, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення потерпілому ОСОБА_7 було завдано матеріальної шкоди, з урахуванням уточнень, у загальному розмірі 95045 гривень 02 копійки, а також внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 потерпілому спричинено й моральну шкоду на загальну суму 500 000 гривень.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для задоволенні цивільного позову потерпілого, суд доходить таких висновків.
Відповідно до ч. 1, 2, 6 ст. 55 КПК, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частин першої - третьої цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи.
На виконання вимог ч. 6 ст. 55 КПК, в межах даного кримінального провадження участь у судових засіданнях замість потерпілого ОСОБА_7 приймала його рідна сестра – ОСОБА_6 , оскільки потерпілий за станом здоров`я не мав можливості приймати участь у судових засіданнях.
В той же час, 23 грудня 2016 року між потерпілим ОСОБА_7 та адвокатом ОСОБА_16 було укладено договір про надання правової допомоги, тобто потерпілий реалізовував свої процесуальні права через уповноваженого ним представника, що виключає участь ОСОБА_6 , як потерпілу у даному кримінальному провадженні.
30 січня 2021 року потерпілий ОСОБА_7 помер.
З заявою про визнання її потерпілої у якості правонаступника ОСОБА_7 ОСОБА_6 не зверталась.
Відповідно до ч. 1, 5 ст. 128 КПК, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
З огляду на ту обставину, що правовідносини в частині стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди допускають правонаступництво, однак правонаступники ОСОБА_7 до суду з відповідними заявами не звертались, з метою забезпечення дотримання судом розумних строків розгляду кримінального провадження та забезпечення права на відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, суд доходить висновку про необхідність залишення цивільного позову ОСОБА_7 про стягнення матеріальної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_3 без розгляду з роз`ясненням права на звернення до суду з вказаним позовом в порядку цивільного судочинства.
Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 1230 ЦК, до спадкоємця переходить право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкодавцеві за його життя.
Відповідно до правової позиції щодо застосування норм матеріального права, викладеної у постанові КЦС ВС від 13.03.2022 у справі №753/15095/17, у випадку якщо спадкодавець звернувся до суду з вимогою про компенсацію моральної шкоди й помер на стадії розгляду справи не допускається процесуальне правонаступництво за вимогою про компенсацію моральної шкоди. Відповідно до пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
У зв`язку з вказаним та оскільки Закон не допускає правонаступництва у справах про відшкодування моральної шкоди, яка не була присуджена за час життя спадкодавця, суд вважає за необхідне закрити провадження в цій частині.
Керуючись ст. ст. 7, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з моменту його фактичного затримання в порядку виконання цього вироку.
На підстав ч. 2 ст. 124 КПК, стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта за проведення судової автотехнічної експертизи №5/10.1-5512 від 21.06.2016 у розмірі 879 гривень 60 копійок та за проведення комплексної судової авто-технічної та транспортно-трасологічної експертизи у розмірі 3565 гривень 60 копійок.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Речові докази, яким визнано автомобіль «Мітсубіші Лансер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_3 вважати повернутим за належністю.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням залишити без розгляду.
Провадження у справі за цивільним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
Вирок суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Новокодацький районний суд міста Дніпра.
Копії вироку вручити обвинуваченому ОСОБА_3 та прокурору.

Суддя:         ОСОБА_1  

Виготовлено з АСДС.
Копія згідно з оригіналом.
Вирок не набрав чинності
Суддя: ОСОБА_1 
15 квітня 2026 року.

Новокодацький районний суд міста Дніпра 
	  	Провадження № 1-кп/205/657/26 Справа № 205/5472/16-к  	

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(резолютивна частина)

15 квітня 2026 року м. Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №12016040030000389 від 28 травня 2016 року стосовно
ОСОБА_3 , який народився  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дніпропетровська, громадянин України, тимчасово не працює, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, 
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК), 
за участю:
прокурора ОСОБА_4 
обвинуваченого ОСОБА_3 
захисника ОСОБА_5 
представника потерпілого ОСОБА_6 

В С Т А Н О В И В:
Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.
Керуючись ст. ст. 7, 128, 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з моменту його фактичного затримання в порядку виконання цього вироку.
На підстав ч. 2 ст. 124 КПК, стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта за проведення судової автотехнічної експертизи №5/10.1-5512 від 21.06.2016 у розмірі 879 гривень 60 копійок та за проведення комплексної судової авто-технічної та транспортно-трасологічної експертизи у розмірі 3565 гривень 60 копійок.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Речові докази, яким визнано автомобіль «Мітсубіші Лансер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_3 вважати повернутим за належністю.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням залишити без розгляду.
Провадження у справі за цивільним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
Вирок суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Новокодацький районний суд міста Дніпра.
Копії вироку вручити обвинуваченому ОСОБА_3 та прокурору.

Суддя:         ОСОБА_1