ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2026 року 
м. Київ
cправа № 905/291/23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Картере В.І. - головуючий, Огороднік К.М., Пєсков В.Г., 
за участю секретаря судового засідання Багнюка І.І.,

представників учасників справи:
уповноваженої особи засновників Товариства з обмеженою відповідальністю "Костянтинівський завод металургійного обладнання" Рожкова Євгена Васильовича - Цімерман О.І.,
Акціонерного товариства "ОТП Банк" - Киричук Р.П., 
Акціонерного товариства "Таскомбанк" - Писаренко О.В.,
Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Металургійний Ресайклінг" - Пархомчук Р.І.,
Ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Костянтинівський завод металургійного обладнання" - арбітражний керуючий Козирицький А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу уповноваженої особи засновників Товариства з обмеженою відповідальністю "Костянтинівський завод металургійного обладнання" Рожкова Євгена Васильовича
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.12.2025 (колегія суддів у складі: Білоусова Я.О. - головуюча, Мартюхіна Н.О., Тихий П.В.)
та ухвалу Господарського суду Донецької області від 14.11.2025 (суддя Левшина Г.В.)
у справі №905/291/23
за заявою Акціонерного товариства "ОТП Банк"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Костянтинівський завод металургійного обладнання"
про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

Хід розгляду справи

1. На розгляді Господарського суду Донецької області перебуває справа №905/291/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Костянтинівський завод металургійного обладнання" (далі - ТОВ "КЗМО"), провадження у якій було відкрито ухвалою Господарського суду Донецької області від 17.10.2023, введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Козирицького Андрія Сергійовича.

2. Постановою Господарського суду Донецької області від 05.05.2025 припинено процедуру розпорядження майном боржника та повноваження розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Козирицького А.С.; визнано банкрутом ТОВ "КЗМО"; відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців; призначено ліквідатором боржника - ТОВ "КЗМО" арбітражного керуючого Козирицького А.С.; вирішено інші процедурні питання.

3. 06.10.2025 через підсистему "Електронний суд" від уповноваженої особи засновників ТОВ "КЗМО" Рожкова Євгена Васильовича (далі - Уповноважена особа) надійшла заява про закриття провадження, за змістом якої останній просить суд:

- закрити провадження у справі №905/291/23 про банкрутство ТОВ "КЗМО" на підставі п. 14 ч. 1 ст. 90 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ);
- припинити дію мораторію на задоволення вимог кредиторів, який введено ухвалою Господарського суду Донецької області від 17.10.2023 у справі №905/291/23 та повноваження ліквідатора ТОВ "КЗМО" арбітражного керуючого Козирицького А.С.;
- зобов`язати Державного реєстратора внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідний запис про банкрутство ТОВ "КЗМО" та інші записи відповідно до чинного законодавства у зв`язку із закриттям провадження у справі №905/291/23.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

4. Провадження у справі №905/291/23 про банкрутство ТОВ "КЗМО" відкрито ухвалою суду від 17.10.2023, тобто вже під час введення на території України військового стану та віднесення м. Костянтинівка до території активних бойових дій.

5. Відповідна ухвала була переглянута господарськими судами апеляційної та касаційної інстанцій.

6. Відповідно до змісту постанови Східного апеляційного господарського суду від 18.12.2023 та постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.04.2024, судами надавалася оцінка доводам боржника щодо можливості застосування абз. 9 п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ та зроблено висновок про відсутність підстав для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство ТОВ "КЗМО".

7. В подальшому, ухвала суду про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "КЗМО" від 17.10.2023 була також оскаржена кредитором ФОП Шелудченко Г.Г., який заявив, зокрема, про те, що господарський суд апеляційної інстанції не досліджував та не перевіряв під час первісного перегляду оскаржуваної ухвали питання виконання судом першої інстанції обов`язку з перевірки законодавчих обмежень / заборон на відкриття провадження у справі про банкрутство боржника, які підлягають пріоритетному застосуванню, з огляду, зокрема на заявлені боржником обставини реєстрації боржника місцеперебування його виробничої бази на території ведення бойових дій, через які боржник позбавлений можливості здійснювати відповідну господарську діяльність, у межах якої, зокрема і відповідати за своїми зобов`язаннями, неможливо проводити передбачені КУзПБ відповідні заходи щодо боржника (інвентаризацію, визначення вартості активів, аналіз фінансово-господарської діяльності, формування ліквідаційної маси та продаж майна боржника), а тому боржник не здатний досягнути визначеної цим КУзПБ мети щодо задоволення вимог кредиторів.

8. Кредитор ФОП Шелудченко Г.Г. вказував про те, що відповідні висновки та мотиви суду першої інстанцій в оскаржуваному судовому рішенні сформульовані всупереч встановленому для суду обов`язку без застосування норм закону, які підлягають пріоритетному застосуванню (щодо заборони на відкриття провадження у справі про банкрутство згідно з приписами абз. 9 п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ).

9. Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Шелудченка Г. Г. на ухвалу господарського суду Донецької області від 17.10.2023. 

10. Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, господарський суд апеляційної інстанції виходив з того, що доводи апеляційної скарги ФОП Шелудченка Г.Г. не містять інших доводів, аніж доводи, які були зазначені в апеляційній скарзі ТОВ "КЗМО", які були розглянуті та оцінені судами апеляційної та касаційної інстанцій. Наведені у скарзі ФОП Шелудченком Г.Г. аргументи фактично зводяться до тих самих обставин, зазначених у апеляційній скарзі боржника, та лише сформульовані іншими словами. При цьому, господарськими судами апеляційної та касаційної інстанцій розглянуті та спростовані такі доводи. У постановах апеляційного та касаційного господарських судів наведені висновки про відсутність підстав для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство відповідно до положень абз. 9 п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ.

11. Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.06.2025 ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 17.03.2025 у справі №905/291/23 залишено без змін.

12. Втім, Уповноважена особа знову посилається на обставини, що стали підставою для відкриття провадження у справі про банкрутство.

13. Ліквідаційна процедура у даній справі відкрита постановою господарського суду Донецької області від 05.05.2025, яка залишена без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 14.07.2025 та постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.09.2025.

14. Ухвалюючи рішення про визнання ТОВ "КЗМО" банкрутом судом було, зокрема, досліджено питання наявних у товариства активів, а саме зазначено про земельні ділянки та об`єкти нерухомого майна у м. Костянтинівка (дотепер є територією активних бойових дій), зареєстровані транспортні засоби (були оголошені у розшук на підставі ухвали суду), досліджено наявну дебіторську заборгованість товариства.

15. Крім того, судом було зазначено про те, що з огляду на безпекову ситуацію у м. Костянтинівка, розпорядником майна Козирицьким А.С. було проведено інвентаризацію майна боржника на підставі наданих відповідей органів/служб/центрів/комісій/агентств/інспекцій України/витягів, листів керівника ТОВ "КЗМО", та за відсутності документів бухгалтерського обліку та доступу до електронних баз даних у зв`язку з їх ненадання керівником ТОВ "КЗМО".

16. Одночасно, під час дослідження питання про необхідність введення ліквідаційної процедури сам боржник категорично заперечував проти факту неплатоспроможності товариства.

17. Наразі Уповноважена особа наполягає на тому, що невиконання зобов`язань перед ініціюючим кредитором було зумовлено обмеженнями та неможливістю здійснювати господарську діяльність на територіях ведення активних бойових дій в м. Костянтинівка через військову агресію з боку російської федерації (далі - рф). Крім того, заявник акцентував увагу суду на тому, що в умовах перебування ТОВ "КЗМО" та його майна на території активних бойових дій, арбітражний керуючий позбавлений можливості належним чином провести інвентаризацію його майна, здійснити формування ліквідаційної маси боржника, а також здійснити продаж майна банкрута з дотриманням вимог КУзПБ, а тому у даному випадку провадження у справі про банкрутство боржника не здатне достягнути мети, визначеної КУзПБ - задоволення вимог кредитора. Так, Уповноважена особа наполягає на тому, що з травня 2025 року по жовтень 2025 року (тобто фактично півроку) ліквідатором не виконано обов`язку з прийняття у своє відання майна боржника та забезпечення його збереження, що очевидно свідчить про неможливість здійснення всієї повноти заходів, спрямованих на виявлення активів боржника, які перебувають на території ведення бойових дій. Зауважує, що одним із нормативних актів, що зазнав змін у зв`язку з військовою агресією рф проти України в умовах правового режиму воєнного стану, став КУзПБ, у який, зокрема у розділ "Прикінцеві та перехідні положення" внесені зміни, а саме тимчасові положення, які регулюють окремі правовідносини з питань банкрутства під час дії воєнного стану (п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ).

Стислий виклад ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

18. Ухвалою Господарського суду Донецької області від 14.11.2025 відмовлено у задоволенні заяви Уповноваженої особи про закриття провадження у справі №905/291/23.

19. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 18.12.2025 ухвалу Господарського суду Донецької області від 14.11.2025 залишено без змін.

20. Судові рішення мотивовані тим, що питання можливості/неможливості застосування абз. 9 п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ (як підстави для відмови у відкритті провадження) вже було предметом перевірки у межах перегляду ухвали про відкриття провадження (17.10.2023) господарськими судами апеляційної та касаційної інстанцій, а також повторно порушувалося в спробі оскарження цієї ухвали іншою особою. У цьому зв`язку господарські суди оцінили повторне посилання на ті самі доводи під виглядом "іншого випадку" для закриття провадження у справі про банкрутство як фактичну вимогу нової переоцінки уже оцінених обставин.

21. Також господарські суди вказали, що заявник не довів наявності "іншого випадку" (п. 14 ч. 1 ст. 90 КУзПБ) у цій ситуації, який би робив подальше провадження у справі об`єктивно неможливим. Аргументи про бойові дії у м. Костянтинівці розцінені як або вже оцінені раніше під час перевірки застосування п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ на стадії відкриття; або як такі, що наразі мають передчасний характер, з огляду на тривалість ліквідації та фактичні дії ліквідатора.

22. Господарські суди дійшли висновку про передчасність закриття провадження у справі про банкрутство після 5 місяців ліквідації та наявність потенційних джерел ліквідаційної маси, з огляду на наявність інших активів, окрім майна у зоні бойових дій (зокрема, зареєстровані транспортні засоби, дебіторська заборгованість тощо).

23. Також господарські суди звернули увагу на існування спору у справі №905/291/23(910/2236/23) до Акціонерного товариства "Таскомбанк" (далі - АТ "Таскомбанк"), потенційне задоволення якого могло б поповнити ліквідаційну масу боржника. З цих причин закриття провадження на цьому етапі, на думку господарських судів, порушувало б законні очікування кредиторів.

24. Господарські суди зазначили, що доводи Уповноваженої особи про "бездіяльність" ліквідатора спростовуються матеріалами звіту/вжитих заходів (запити, робота з дебіторською заборгованістю, рахунки, комітет кредиторів тощо). Якщо ж учасники справи вважають дії/бездіяльність ліквідатора неналежними - КУзПБ надає право кредитору подати скаргу на дії/бездіяльність ліквідатора, а не закриття провадження у справі як "універсальний" наслідок.

25. При цьому господарські суди відхилили посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 15.04.2025 у справі №913/355/21, та зазначили, що відповідні висновки стосуються ситуації, коли провадження було відкрито до 24.02.2022 (тобто до повномасштабного вторгнення та до запровадження у КУзПБ п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ), тоді як у справі №905/291/23 провадження відкрито 17.10.2023, тобто вже за чинності воєнного стану та після набрання чинності 29.07.2023 Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань провадження та застосування процедур банкрутства у період дії воєнного стану" №3249-IX. Тому автоматичне перенесення правової позиції у справі №913/355/21 на цю справу господарські суди визнали необґрунтованим.

Стислий виклад вимог касаційної скарги та узагальнення доводів скаржника

26. Уповноважена особа (далі - скаржник) звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Донецької області від 14.11.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.12.2025, прийняти нове рішення про задоволення заяви Уповноваженої особи та закриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "КЗМО" на підставі п. 14 ч. 1 ст. 90 КУзПБ.

27. Скаржник у касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження судових рішень посилається на п. 1, п. 3 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

28. Скаржник вважає, що господарські суди попередніх інстанцій неправильно застосували п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ у взаємозв`язку з п. 14 ч. 1 ст. 90 КУзПБ та не врахували правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 15.04.2025 у справі №913/355/21.

29. Крім того, на думку скаржника, відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування абз. 9 п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ у поєднанні з п. 14 ч. 1 ст. 90 КУзПБ у подібних правовідносинах у випадку, коли провадження у справі про банкрутство було відкрито після введення воєнного стану.

30. В обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що у ході процедури розпорядження майном було встановлено перебування єдиного майнового комплексу боржника у м. Костянтинівка Донецької області, яке віднесено до територій активних бойових дій відповідно до офіційного переліку, затвердженого уповноваженим органом. На думку скаржника, за таких обставин наявні підстави для застосування абз. 9 п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ, а отже - і для закриття провадження у справі як "іншого випадку", передбаченого п. 14 ч. 1 ст. 90 КУзПБ.

31. Скаржник наголошує, що фактичне проведення інвентаризації майна боржника за його місцезнаходженням є неможливим з огляду на безпекову ситуацію у м. Костянтинівка. Водночас господарські суди, визнаючи неможливість фізичного доступу до майна, дійшли взаємовиключного висновку про передчасність закриття провадження та можливість подальшого здійснення ліквідаційної процедури.

32. Крім того, скаржник вказує, що інші активи боржника (транспортні засоби та дебіторська заборгованість), на які послалися господарські суди, не можуть бути реальним джерелом погашення вимог кредиторів. Транспортні засоби фактично перебувають на тій самій території активних бойових дій, а дебіторська заборгованість сформована переважно за рахунок вимог до юридичних осіб, які самі перебувають у процедурах банкрутства, що свідчить про низьку ймовірність реального стягнення.

33. Скаржник також зазначає, що на стадії відкриття провадження у справі питання застосування обмежень, передбачених п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ, фактично не було досліджено судом першої інстанції, оскільки боржник був позбавлений можливості належним чином подати відзив та відповідні докази. Натомість такі обставини були встановлені вже під час процедури розпорядження майном.

34. Крім того, 10.03.2026 до Верховного Суду від уповноваженої особи учасників боржника надійшло клопотання про передачу справи №905/291/23 на розгляд судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (далі - Судова палата) для уточнення правового висновку Верховного Суду щодо застосування п. 1- 6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ у взаємозв`язку з п. 14 ч. 1 ст. 90 КУзПБ у правовідносинах, пов`язаних із перебуванням майна боржника на території активних бойових дій або на тимчасово окупованій території.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

35. У відзиві на касаційну скаргу АТ "Таскомбанк" просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

36. АТ "Таскомбанк" наполягає, що питання застосування/незастосування абз. 9 п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ вже було предметом оцінки під час відкриття провадження у справі про банкрутство, а також при наступному перегляді відповідних процесуальних рішень; доводи скаржника фактично спрямовані на повторну переоцінку встановлених господарськими судами обставин і не спростовують правомірності висновків попередніх інстанцій.

37. У відзиві вказано, що посилання скаржника на справу №913/355/21 є нерелевантним, оскільки у тій справі провадження у справі відкрито до повномасштабного вторгнення та до внесення змін у КУзПБ, тоді як у справі №905/291/23 - після введення воєнного стану та набрання чинності відповідними змінами.

38. Також АТ "Таскомбанк" вважає, що господарські суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що господарським судом у цій справі вже було зазначено про наявність у боржника інших активів за рахунок яких можливо здійснити хоча б часткове погашення кредиторських вимог, що також певною мірою свідчить про досягнення легітимної мети в ліквідаційній процедурі.

39. АТ "Таскомбанк" зазначає, що доводи скаржника про неналежне виконання повноважень ліквідатором носять оціночний характер, не підтверджують підстав для закриття провадження у справі і не спростовують висновків господарських судів про доцільність продовження ліквідаційної процедури з урахуванням інтересів кредиторів.

40. У відзиві ліквідатор ТОВ "КЗМО" арбітражний керуючий Козирицький А.С. просить відмовити в задоволенні касаційної скарги та залишити оскаржувані судові рішення без змін. 

41. Ліквідатор вважає, що доводи скаржника фактично зводяться до тверджень про неможливість належного здійснення ліквідаційної процедури через перебування майна на території бойових дій та необхідність закриття провадження на підставі п. 14 ч. 1 ст. 90 КУзПБ у поєднанні з п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ. Заперечуючи ці аргументи, ліквідатор наголошує на принципі юридичної визначеності та неприпустимості повторної переоцінки обставин, які вже були предметом судового розгляду, а також вказує на неподібність справи №913/355/21, на яку посилається скаржник, до справи №905/291/23. 

42. На думку ліквідатора, ліквідаційна процедура триває у межах строків, вживаються заходи щодо виявлення активів і формування ліквідаційної маси (зокрема щодо дебіторської заборгованості та розшуку майна), кредитори беруть участь у процедурі, а тому закриття провадження у справі є передчасним і може порушити права кредиторів та перешкодити досягненню мети банкрутства - хоча б часткового задоволення їх вимог.

Щодо клопотання про передачу справи на розгляд судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду

43. Заявник просить передати справу на розгляд Судової палати, оскільки вважає, що для залишення в силі рішень попередніх інстанцій Верховний Суд повинен відступити від раніше сформованої правової позиції щодо можливості закриття справи про банкрутство у разі неможливості завершення ліквідаційної процедури через перебування майна боржника на території бойових дій.

44. На думку заявника, для залишення в силі рішень господарських судів попередніх інстанцій Верховний Суд повинен був би відступити від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.04.2025 у справі №913/355/21, що і є підставою для передачі справи на розгляд судової палати. 

45. Згідно з ч. 1 ст. 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї ж палати або у складі такої палати.

46. Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи (ч. 1 ст. 303 ГПК України).

47. Основним завданням Верховного Суду є забезпечення сталості та єдності судової практики (ч. 1 ст. 36 Закону "Про судоустрій і статус суддів").

48. Тобто з метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій, Верховний Суд повинен мати ґрунтовні підстави: його попередні рішення або підходи застосовані в цих рішеннях мають бути очевидно застарілими внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання, враховуючи зміни, що відбулися в суспільних відносинах, у законодавстві, практиці Європейського суду з прав людини; існування невідповідності критерію "якість закону" законодавчих норм, що призвело до різного тлумачення судами (колегіями, палатами) норм права.

49. Необхідність відступу від правових позицій Верховного Суду повинна мати тільки важливі підстави, реальне підґрунтя, суд не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності вагомої для цього причини, а метою відступу може слугувати виправлення лише тих суперечностей (помилок), що мають фундаментальне значення для правозастосування (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №823/2042/16 та постановах Верховного Суду від 05.07.2022 у справі №904/3860/19, від 28.09.2021 у справі №910/8091/20, від 24.06.2021 у справі №914/2614/13).

50. Проаналізувавши доводи клопотання заявника та норми права, що регулюють спірні правовідносини, враховуючи актуальну судову практику Верховного Суду щодо подібних правовідносин, а також необхідність дотримання принципу юридичної визначеності як складового елемента верховенства права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для передачі цієї справи на розгляд Судової палати.

51. При цьому заявник фактично не навів переконливих доводів щодо необхідності відступу від правових висновків Верховного Суду, викладених у раніше ухвалених рішеннях, не обґрунтував наявності істотних змін у правовому регулюванні або розвитку відповідних правовідносин, які б зумовлювали перегляд сформованого підходу до застосування положень п. 1- 6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ та п. 14 ч. 1 ст. 90 КУзПБ.

52. Крім того, доводи клопотання зводяться переважно до незгоди заявника з оцінкою господарськими судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи та застосуванням норм права до встановлених обставин, що саме по собі не є підставою для передачі справи на розгляд Судової палати.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

53. З урахуванням встановлених ст. 300 ГПК України меж розгляду справи судом касаційної інстанції, Верховний Суд переглядає судові рішення в межах вимог та доводів касаційної скарги.

54. Предметом касаційного перегляду у цій справі є питання дотримання господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права під час розгляду заяви Уповноваженої особи про закриття провадження у справі про банкрутство на підставі п. 14 ч. 1 ст. 90 КУзПБ у взаємозв`язку з абз. 9 п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ.

55. Згідно із ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених КУзПБ.

56. Частиною 1 ст. 2 КУзПБ визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

57. Згідно із ч. 1 ст. 6 КУзПБ відповідно до цього Кодексу щодо боржника - юридичної особи застосовуються такі судові процедури: розпорядження майном боржника; санація боржника; ліквідація банкрута.

58. Ліквідація банкрута є однією із судових процедур, які застосовуються щодо боржника (ст. 6 КУзПБ). Ця процедура спрямована на виявлення, формування та реалізацію ліквідаційної маси для задоволення вимог кредиторів у порядку визначеному розділом IV КУзПБ.

59. Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 90 КУзПБ господарський суд закриває провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

60. Відповідно до абз. 9 п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ встановлено, що тимчасово, під час дії воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, а також протягом шести місяців після його припинення чи скасування господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі про банкрутство за заявою кредитора, якщо боржник до проведення підготовчого засідання доведе господарському суду, що вимоги кредитора (кредиторів) не задоволені внаслідок збройної агресії проти України, у тому числі через перебування єдиного майнового комплексу боржника на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованих територій.

61. Варто зауважити, що заборона, передбачена абз. 9 п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ, є умовною і тимчасовою, застосування її зумовлено введенням воєнного стану в Україні за Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022. Вона має процесуальний характер і підпорядковується загальному правилу застосування процесуального закону, чинного на час вчинення відповідної процесуальної дії (ч. 3 ст. 3 ГПК України).

62. Попри набрання відповідними змінами чинності з 29.07.2023, положення п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ підлягають застосуванню до правовідносин, пов`язаних з відкриттям провадження у справах про банкрутство, якщо передбачені цією юридично значущі обставини виникли після 24.02.2022. 

63. Заборона встановлена абз. 9 п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ поширюється і на ті правовідносини й випадки, що існували до набрання з 29.07.2023 чинності відповідною нормою, однак не раніше 24.02.2022 (висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 13.02.2024 у справі №910/3561/23, від 05.03.2024 у справі №911/414/23), оскільки передбачені цією нормою обставини/події (початок збройної агресії проти України, перебування єдиного майнового комплексу боржника на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на тимчасово окупованих російською федерацією територіях відповідно до визначеного законом переліку тощо) як причини, за яких вимоги кредитора (кредиторів) не могли бути задоволені боржником, відбулися до моменту врегулювання зазначених правовідносин відповідним законом.

64. З огляду на те, що норма п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ не містить інших умов, окрім тих, що в ній наведені, її застосування не залежить від строків виникнення в боржника боргу, що став підставою для звернення із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство (до/після початку збройної агресії російської федерації проти України).

65. Так у постанові Верховного Суду від 12.03.2024 у справі №908/2344/23 Верховний Суд зазначив, що для застосування визначеної п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ такої підстави для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство, як незадоволення боржником - юридичною особою вимог кредитора (кредиторів) саме внаслідок перебування цілісного майнового комплексу боржника на тимчасово окупованій російською федерацією території, необхідним є встановлення судом певних обставин: наявність незадоволених боржником вимог кредитора (кредиторів) на дату проведення підготовчого засідання у справі про банкрутство; перебування цілісного майнового комплексу боржника на тимчасово окупованих російською федерацією територіях (відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованих територій).

66. Відповідно до змісту касаційної скарги основним доводом скаржника є твердження про те, що у зв`язку з перебуванням майна боржника на території активних бойових дій ліквідаційна процедура не може досягти своєї мети, а отже, провадження у справі підлягає закриттю як таке, що не може бути ефективно здійснене.

67. Верховний Суд бере до уваги, що ухвалою Господарського суду Донецької області від 17.10.2023 було відкрито провадження у справі №905/291/23 про банкрутство ТОВ "КЗМО", а законність відкриття цього провадження була предметом апеляційного та касаційного перегляду, за результатами якого постановою Верховного Суду від 09.04.2024 відповідні судові рішення залишено без змін.

68. Отже, питання застосування абз. 9 п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ у цій справі вже було предметом судового розгляду на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі про банкрутство.

69. У постанові від 09.04.2024 Верховний Суд надав оцінку доводам боржника щодо можливості застосування цієї норми та, зокрема, виходив із недоведеності перебування у власності боржника єдиного майнового комплексу на території, на якій ведуться (велися) бойові дії, у розумінні абз. 9 п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ, а також із недоведеності того, що невиконання боржником грошових зобов`язань перед кредитором було зумовлене саме збройною агресією проти України.

70. Отже, під час відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "КЗМО" господарські суди вже перевірили наявність умов для застосування абз. 9 п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ і дійшли висновку про їх недоведеність. 

71. Разом з цим сам по собі факт того, що питання застосування абз. 9 п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ уже оцінювалося під час перегляду ухвали про відкриття провадження у справі, не виключає можливості посилання учасника справи на відповідні приписи Кодексу і на подальших стадіях провадження, якщо він обґрунтовує це новими фактичними даними або таким розвитком установлених обставин, який свідчить про об`єктивну неможливість досягнення мети процедури банкрутства. Однак у цій справі скаржник не довів наявності саме таких обставин у тій мірі, яка б давала підстави для закриття провадження у справі.

72. Верховний Суд враховує, що скаржник пов`язує заяву про закриття провадження не лише з тими обставинами, які заявлялися під час відкриття справи, а й з перебігом ліквідаційної процедури та, на його думку, неможливістю її фактичного здійснення в умовах активних бойових дій.

73. Однак наведені доводи свідчать передусім про істотне ускладнення окремих дій у процедурі ліквідації, зокрема доступу до майна та проведення його повної фізичної інвентаризації, але самі по собі не доводять об`єктивної неможливості подальшого здійснення провадження у справі про банкрутство і досягнення його мети.

74. Для застосування п. 14 ч. 1 ст. 90 КУзПБ у такій ситуації заявник мав довести не лише наявність бойових дій за місцезнаходженням частини активів боржника, а й те, що за сукупністю встановлених обставин ліквідаційна процедура втратила реальний предмет або стала юридично і фактично нездійсненною. Таких обставин у цій справі не встановлено.

75. Доводи скаржника щодо неможливості належного виконання ліквідатором своїх повноважень самі по собі не є підставою для закриття провадження у справі про банкрутство. КУзПБ передбачає інші процесуальні механізми реагування на можливу бездіяльність чи неналежне виконання обов`язків арбітражним керуючим, зокрема подання скарги на його дії (бездіяльність), вирішення питання про відсторонення арбітражного керуючого тощо.

76. Натомість господарські суди встановили, що ліквідаційна процедура фактично здійснюється: ліквідатор вживає заходів щодо виявлення активів і формування ліквідаційної маси, у справі наявні відомості про дебіторську заборгованість, зареєстровані транспортні засоби, а також триває судовий спір, результат якого потенційно може вплинути на обсяг ліквідаційної маси. За таких обставин висновок про повну об`єктивну неможливість подальшого здійснення процедури банкрутства є передчасним.

77. За таких обставин Верховний Суд погоджується з висновками господарських судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для закриття провадження у справі на підставі п. 14 ч. 1 ст. 90 КУзПБ, оскільки скаржник не довів наявності передбачених законом умов, за яких подальше здійснення провадження у справі про банкрутство стало б об`єктивно неможливим. Застосування п. 14 ч. 1 ст. 90 КУзПБ у зв`язку з приписами абз. 9 п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ не може ґрунтуватися лише на встановленні факту перебування активів боржника на території, на якій ведуться (велися) бойові дії, або на самому лише ускладненні здійснення ліквідаційної процедури. Закриття провадження у справі про банкрутство з цих підстав є допустимим лише за умови належного доведення того, що за конкретних установлених обставин подальше здійснення процедури є об`єктивно неможливим, а формування ліквідаційної маси та задоволення вимог кредиторів не можуть бути досягнуті навіть частково.

78. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України підставою касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування цієї норми у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

79. Зміст зазначеної норми свідчить про те, що для касаційного перегляду судового рішення з цієї підстави необхідним є встановлення подібності правовідносин у справі, в якій Верховний Суд сформулював відповідний правовий висновок, та у справі, що переглядається. Саме лише існування постанови Верховного Суду з викладенням загального правового підходу не є достатнім без урахування фактичних обставин конкретної справи.

80. Отже, застосування правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду, залежить від установлених судами фактичних обставин, які формують зміст спірних правовідносин у кожній конкретній справі.

81. Посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 15.04.2025 у справі №913/355/21 саме по собі не спростовує правильності висновків господарських судів у цій справі.

82. Верховний Суд погоджується з тим, що наведена постанова містить правові підходи щодо можливості врахування приписів п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ не лише на стадії відкриття провадження, а й під час подальшого здійснення провадження у справі про банкрутство. Водночас застосування такого підходу залежить від установлених у кожній конкретній справі обставин. У справі, що переглядається, скаржник не довів наявності такого фактичного стану, за якого подальше здійснення ліквідаційної процедури стало б об`єктивно неможливим, а тому самі лише посилання на постанову у справі №913/355/21 не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

83. Верховний Суд відхиляє твердження скаржника про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування абз. 9 п. 1- 6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ, з огляду на наявні правові позиції у постановах Верховного Суду, зокрема від 13.02.2024 у справі №910/3561/23, від 05.03.2024 у справі №911/414/23, від 12.03.2024 у справі №908/2344/23, у яких вже сформульовано підходи щодо змісту та умов застосування п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ, а також щодо необхідності доведення визначених цією нормою обставин.

84. Довід скаржника про відсутність висновку Верховного Суду саме щодо поєднання застосування абз. 9 п. 1- 6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ із п. 14 ч. 1 ст. 90 КУзПБ у справах, відкритих після введення воєнного стану, є неспроможним, оскільки у цій справі відсутня передумова для застосування п. 14 ч. 1 ст. 90 КУзПБ. 

85. Пункт 14 ч. 1 ст. 90 КУзПБ може бути застосований лише за наявності "іншого випадку", передбаченого цим Кодексом. Таким "іншим випадком" у доводах скаржника названо обставини, передбачені абз. 9 п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ. Однак ці обставини у розумінні, необхідному для закриття провадження у справі, господарськими судами не встановлені, а відтак відсутні й підстави для застосування п. 14 ч. 1 ст. 90 КУзПБ.

86. З огляду на викладене, твердження скаржника про "відсутність висновку Верховного Суду" є юридично нерелевантним.

87. Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, не свідчать про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права та фактично зводяться до незгоди скаржника з оцінкою встановлених у справі обставин і до переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, визначених ст. 300 ГПК України.

88. За таких умов підстав для скасування оскаржуваних судових рішень не вбачається.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

89. Звертаючись з касаційною скаргою, скаржник не довів неправильного застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права до встановлених під час розгляду справи обставин як необхідної передумови для скасування оскаржуваних судових рішень.

90. З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги, а також про залишення без змін постанови апеляційного господарського суду та ухвали місцевого господарського суду.

Судові витрати

91. Судові витрати, понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, витрати покладаються на скаржника, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись статтями 300, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу уповноваженої особи засновників Товариства з обмеженою відповідальністю "Костянтинівський завод металургійного обладнання" Рожкова Євгена Васильовича залишити без задоволення.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.12.2025 та ухвалу Господарського суду Донецької області від 14.11.2025 у справі №905/291/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Картере

Судді К. Огороднік

В. Пєсков