СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 лютого 2026 року Справа № 480/9865/25
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Шаповала М.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/9865/25 за позовом ОСОБА_1 до Лебединської міської ради Сумської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Лебединської міської ради Сумської області щодо не розгляду заяви від 01.08.2025 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для городництва в межах с. Ворожба на території Лебединської міської територіальної громади Сумської області, поряд з кадастровим номером 5922982400:09:002:0410;
- зобов`язати Лебединську міську раду Сумської області розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.08.2025 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для городництва в межах с. Ворожба на території Лебединської міської територіальної громади Сумської області, поряд з кадастровим номером 5922982400:09:002:0410 та прийняти рішення за наслідками його розгляду, передбачене чинним законодавством України.
Вимоги мотивує тим, що у серпні 2025 року звернувся до Лебединської міської ради Сумської області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення городництва для подальшої передачі в оренду орієнтовною площею 0,6 га строком, яка розташована в межах с. Ворожба на території Лебединської міської територіальної громади Сумської області, поряд з кадастровим номером 5922982400:09:002:0410. До заяви були додані графічні матеріали земельної ділянки, а також копія паспорту та ідентифікаційного номеру.
Листом від 02.09.2025 № 144 відповідач надав відповідь позивачу та повідомив, що за результатами опрацювання вище зазначеної заяви відділом земельних відносин виконавчого комітету Лебединської міської ради підготовлений проект рішення "Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок із цільовим призначенням "01.07 Для городництва" з метою передачі в оренду". Проект рішення розглянутий на засіданні постійної Комісії з питань житлово-комунального господарства, будівництва, архітектури, регулювання земельних відносин. На пленарному засіданні шістдесят шостої сесії Лебединської міської ради восьмого скликання депутатами було підтримано пропозицію Комісії виключити з проекту рішення підпункт 10 пункту 1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 орієнтовною площею 0,6 га.
Вважаючи бездіяльність щодо не розгляду заяви позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства України позивач звернувся до суду.
Ухвалою суду від 30.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача позовних вимог не визнав посилаючись на те, що виконавчим комітетом Лебединської міської ради Сумській області було розглянуто вищезазначену заяву від 01.08.2025 та включено позивача в проект рішення "Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок із цільовим призначенням "01.07 Для ведення городництва" з метою передачі в оренду". Проект рішення розглянутий на засіданні постійної Комісії з питань житлово-комунального господарства, будівництва, архітектури, регулювання земельних відносин. На пленарному засіданні шістдесят шостої сесії Лебединської міської ради восьмого скликання депутатами було підтримано пропозицію Комісії з питань житлово-комунального господарства, будівництва, архітектури, регулювання земельних відносин виключити з вищезазначеного проекту рішення підпункт 10 пункту 1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 орієнтовною площею 0,6 га. 
Місце розташування земельної ділянки, зазначеної на викопіюванні, долученому до заяви ОСОБА_1 співпадає із земельною ділянкою, яка включена під № 2 до списку зарезервованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення комунальної власності для забезпечення права на землю учасників бойових дій та осіб, прирівняних до них, осіб з інвалідністю внаслідок війни, сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, Захисників і Захисниць України, що є додатком до рішення шістдесят дев`ятої сесії Лебединської міської ради восьмого скликання від 07.11.2025 № 1796-МР "Про резервування земельних ділянок сільськогосподарського призначення комунальної власності для забезпечення права на землю учасників бойових дій та осіб, прирівняних до них, осіб з інвалідністю внаслідок війни, сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, Захисників і Захисниць України".
Виконавчим комітетом Лебединської міської ради 02.09.2025 вих. № 144 позивачу надано відповідь.
Повторний розгляд звернень, за результатами розгляду яких вже прийняте відповідне рішення, чинним законодавством не передбачений. У задоволенні позовних вимог просить відмовити.
Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.
Судом також встановлено, що 01.08.2025 позивач звернувся до Лебединської міської ради Сумської області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення городництва для подальшої передачі в оренду орієнтовною площею 0,6 га строком, яка розташована в межах с. Ворожба на території Лебединської міської територіальної громади Сумської області, поряд з кадастровим номером 5922982400:09:002:0410. До заяви були додані графічні матеріали земельної ділянки, а також копія паспорту та ідентифікаційного номеру.
Листом від 02.09.2025 № 144 відповідач повідомив позивача, що звернення розглянуто, включено позивача в проект рішення "Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок із цільовим призначенням "01.07 Для городництва" з метою передачі в оренду". Вищезазначений проект рішення було включено до порядку денного шістдесят шостої сесії Лебединської міської ради восьмого скликання. На пленарному засіданні депутатами було підтримано пропозицію комісії про виключення з проекту вищезазначеного рішення підпункт 10 пункту 1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 .
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо нерозгляду його заяви, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
На підставі частини другої статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Частиною 1 статті 3 Земельного кодексу України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Згідно з пунктами а, б статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Як визначено пунктом б частини першої статті 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.
Частинами 1, 2 статті 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (пункт в частини третьої статті 116 ЗК України).
Пунктом б частини першої статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. 
Частиною 1 статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України визначено у статті 118 ЗК України. Відповідно до положень частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Отже, чинним законодавством чітко визначено, що орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
При цьому чинним законодавством не передбачено права суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі №545/808/17.
У свою чергу системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти висновку, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. У такому випадку відмова може бути визнана обґрунтованою лише тоді, коли компетентним суб`єктом владних повноважень встановлюється невідповідність місця розташування об`єкта вимогам, зазначеним у ЗК України, які повинні бути затверджені у встановленому законом порядку або вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко - економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно - територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.
Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні від 21.05.1997 № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та, здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Статтею 25 Закону № 280/97-ВР визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Згідно із пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
За правилами частин 1, 2 статті 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.
З системного аналізу зазначених норм слідує, що за результатами розгляду заяви (клопотання) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орган місцевого самоврядування приймає одне із рішень визначених частиною сьомою статті 118 ЗК України.
Судом встановлено, що заява позивача від 01.08.2025 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення городництва для подальшої передачі в оренду орієнтовною площею 0,6 га строком, яка розташована в межах с. Ворожба на території Лебединської міської територіальної громади Сумської області, поряд з кадастровим номером 5922982400:09:002:0410 була винесені на розгляд сесії Лебединської міської ради, однак рішення не прийнято, що підтверджується витягами із протоколу сесії Лебединської міської ради від 29.08.2025
У свою чергу, лист Лебединської міської ради від 02.09.2025 № 144 за змістом та формою не можуть вважатися відмовою у розумінні частини сьомої статті 118 ЗК України, оскільки у даному випадку відповідач наділений повноваженнями або надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою або надати відповідну відмову, проте жодного рішення селищною радою прийнято не було.
Відсутність належним чином оформленого рішення про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після спливу встановленого законом місячного строку розгляду заяви (клопотання) особи, незважаючи на надсилання заявнику листа про розгляд заяви (клопотання), свідчить про те, що даний орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.
Також, не заслуговують на увагу доводи відповідача на наявність підстав для відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою, оскільки предметом доказування у спірних правовідносинах є порушення порядку розгляду клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення городництва для подальшої передачі в оренду, а тому надавати оцінку підставам відмови у наданні такого дозволу, на переконання суду, можливо лише у разі прийняття відповідного рішення компетентним органом, до повноважень якого належить розгляд вказаного питання.
З огляду на встановлені в ході розгляду обставини справи суд приходить до висновку, що в даному випадку має місце протиправна бездіяльність відповідача, яка полягає у нерозгляді заяви позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, а відтак позовні вимоги підлягають до задоволення.
Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн суд зазначає наступне.
Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Водночас частинами четвертою, п`ятою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Разом з тим, відповідно до частин шостої та сьомої статті 134 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
У пункті 269 Рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України”, від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Як вбачається із доданих письмових доказів: копії платіжної інструкції від 27.12.2025, розрахунку витрат на правничу допомогу, копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копії ордеру, копії договору про надання правничої допомоги № 5-ТК від 10.12.2025, позивач сплатив адвокату Стегнію А.М. кошти в загальній сумі 5000 грн на оплату правової допомоги, яка відповідно до розрахунку витрат на правничу допомогу складається з: 1) вивчення наданих документів - 1 год (1000,00 грн), 2) підготовка позовної заяви до суду - 2 год. (2000,00 грн); 3) складення відповіді на відзив - 2 год. (2000,00 грн) - всього 5000,00 грн.
На думку суду, вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягають до задоволення частково, оскільки підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а тому не потребувала затрат значного часу та коштів, які заявлені позивачем як витрати на правову допомогу.
Водночас, судом враховано, що з даного предмету спору та мотивів, що приведені у адміністративному позові позивача, є аналогічні рішення, що спрощувало роботу адвоката при підготовці цього адміністративного позову.
Окрім того, відповідно до ч. 6 ст. 12 КАС України типові справи відносяться до справ незначної складності.
Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача задоволено, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
З огляду на викладене, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд виходить з оцінки складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг).
Враховуючи те, що для розгляду справи адвокат у судові засідання не з`являвся, так як справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надані послуги зводились виключно до надання послуги щодо підготовки позовної заяви та відповіді на відзив, суд вважає розмір витрат позивача, пов`язаних з правничою допомогою неспівмірними із складністю справи та виконаними адвокатом роботами.
При цьому, враховуючи предмет даного спору, тривалість часу, затраченого представником позивача на підготовку та складання позовної заяви є незначним, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2000 грн на відшкодування витрат по оплаті правничої допомоги. 
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до Лебединської міської ради Сумської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Лебединської міської ради Сумської області щодо не розгляду заяви від 01.08.2025 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для городництва в межах с. Ворожба на території Лебединської міської територіальної громади Сумської області, поряд з кадастровим номером 5922982400:09:002:0410.
Зобов`язати Лебединську міську раду Сумської області розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.08.2025 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для городництва в межах с. Ворожба на території Лебединської міської територіальної громади Сумської області, поряд з кадастровим номером 5922982400:09:002:0410 та прийняти рішення за наслідками його розгляду відповідно діючому законодавству України.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Лебединської міської ради Сумської області витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн та витрати на сплату судового збору в розмірі 968,96 гривень. 
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Шаповал