номер провадження справи 24/183/25 

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2026 Справа № 908/3685/25
м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Азізбекян Тетяни Анатоліївни, за участю секретаря судового засідання Коваль А.К., розглянувши матеріали справи № 908/3685/25
за позовом Акціонерного товариства “Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут “ЕНЕРГОПРОЕКТ” (61005, м. Харків, пр. Героїв Харкова, буд. 10/12)
до відповідача Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3) в особі філії “Відокремлений підрозділ “Запорізька атомна електрична станція” Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133)
про стягнення 3699,36 грн.

за участю представників:
від позивача: Малахов М.Л. (в режимі відеокоференції)
від відповідача: Барчук А.В. (в режимі відеокоференції)

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області звернулось Акціонерне товариство “Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут “ЕНЕРГОПРОЕКТ” до Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі філії “Відокремлений підрозділ “Запорізька атомна електрична станція” Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” про стягнення з відповідача 369,37 грн 3 % річних, 1143,69 грн інфляції, 2186,30 грн пені за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором № 11013/21/19-121-08-21-10457 від 13.07.2021. Позивач просить суд здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.12.2025 справу № 908/3685/25 за вищевказаною позовною заявою передано для розгляду судді Азізбекян Т.А.
Заявлені позивачем вимоги викладені в позовній заяві та обґрунтовані ст. ст. 11, 202, 509, 525, 526, 530, 598, 599, 610, 612, 625, 629 ЦК України, договором на виконання робіт № 11013/21/19-121-08-21-10457 від 24.06.2021, на підставі яких позивач просить позов задовольнити.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області суду від 12.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/3685/25 за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін, присвоєно справі номер провадження 24/183/25. Судове засідання призначено на 05.01.2025.
26.12.2025 через підсистему “Електронний суд” відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач не вірно визначив термін виконання грошового зобов`язання з оплати Замовником частини вартості робіт в розмірі суми ПДВ, оскільки Договір не містить умови про оплату Замовником вартості робіт в розмірі суми ПДВ в строк протягом 60-ти календарних днів з дати підписання Акта здачі-прии?мання виконаних робіт, або в день реєстраціі? Підрядником податковоі? накладноі? в ЄРПН, або будь-якии? іншии? строк. Зазначає, що підставою для здіи?снення оплати частини вартості робіт у розмірі суми ПДВ 7000,00 грн є реєстрація належним чином оформленоі? податковоі? накладноі? в ЄРПН. Обов`язок негайного виконання не випливає із спірного договору та актів цивільного законодавства (п. 2.3 договору, ч. 2 ст. 530 ЦК України). Оскільки вимога про сплату частини вартості робіт у розмірі суми 7 000,00 грн від позивача не надходила, тому строк оплати цієї частини вартості робіт не настав. Також зазначає, що позивачем порушено умови договору щодо досудового врегулювання спору, оскільки на адресу філіі? “ВП ЗАЕС” в порядку, визначеному законодавством, претензіі? позивачем не направлялись. Крім того вважає, що враховуючи умови договору щодо строку оплати, нарахування пені, 3 % річних та інфляціи?них втрат за період з 19.10.2021 по 28.08.2022 безпідставні. Розрахунки позивача вважає не правильними, оскільки вказані дні не є днями прострочення виконання грошового зобов`язання, зокрема в частині оплати вартості робіт у розмірі суми ПДВ. Просить застосувати строк позовноі? давності щодо стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені. На підставі викладеного просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.
30.12.2025 через підсистему “Електронний суд” позивачем подано відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що на виконання п. 5.6 договору позивач здіи?снив реєстрацію податковоі? накладноі? № 15 від 19.08.2021 року у Єдиному реєстрі податкових накладних 28.08.2021 на суму 35000,00 грн., ПДВ 20 % 7000, 00 грн., усього 42000,00 грн., про що свідчить надана квитанція. Доводи відповідача щодо розмежування порядку і строків оплати ПДВ на виконані роботи та вартості самих робіт за договором, не заслуговують на увагу, оскільки положення договору, які визначають його ціну, що підлягає сплаті покупцем за виконані роботи, не розділяють вартість самих робіт та суму ПДВ, що підлягає сплаті. Отже, відповідач повинен був здійснити повну оплату виконаних робіт з урахуванням ПДВ в межах визначеного строку - 60 календарних днів з дати підписання Акта здачі-приймання виконаних робіт. Крім того зауважив, що в умовах діі? воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) продовжено від початку воєнного стану до 29.01.2024, а після 30.01.2024 перебіг такого строку зупинявся. Відновлено обчислення строків позовноі? давності лише 04.09.2025 із набуттям чинності Закону Украі?ни “Про внесення зміни до розділу “Прикінцеві та перехідні положення” Цивільного кодексу Украі?ни щодо поновлення перебігу позовноі? давності” від 14 травня 2025 року № 4434-IX. За таких обставин звернення до суду з позовними вимогами про стягнення інфляціи?них втрат та трьох процентів річних, нарахованих за період з 19.10.2021 по 02.02.2022 року, тобто без обмеження останніми трьома роками, що передували подачі позову, є обґрунтованим. Щодо нарахування пені, то виконання грошового зобов`язання за договором (хоча і з порушенням строку) не звільняє відповідача від відповідальності, передбаченої договором.
05.01.2026 через підсистему “Електронний суд” від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач зазначив, що позивач неправильно визначив строки оплати робіт та дійшов неправильного висновку про порушення відповідачем господарского зобов?язання з оплати частини вартості робіт у розмірі суми ПДВ за Договором, відповідно, не може настати жодної відповідальності за порушення грошового зобов?язання ні по Закону, ні за умовами Договору. Враховуючи вказані обставини стану виконання зобов`язання за договором, відсутності грошового зобов?язання, відсутності даних про заподіяння позивачу збитків, які перевищують вже компенсовані втрати, співмірність належних до сплати штрафних санкцій із сумою прострочення, балансу інтересів сторін, вважає, що додаткове стягнення сум неустойки суперечитиме загальним засадам цивільного законодавства.
Ухвалою суду від 05.01.2026 задоволено заяву Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції у справі №908/3685/25.
В судовому засіданні 05.01.2026 оголошено протокольну перерву до 28.01.2026.
Ухвалами суду від 27.01.2026 задоволено заяви представників позивача та відповідача про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції у справі №908/3685/25.
Відповідно до ст. 222 ГПК України здійснювалося повне фіксування судового засідання 28.01.2026 за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
В засіданні 28.01.2026 судом, в порядку ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Суд повідомив строк виготовлення повного тексту рішення та роз`яснив порядок і строк його оскарження.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи учасників процесу, суд
УСТАНОВИВ:

24.06.2021 Акціонерним товариством “Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут “ЕНЕРГОПРОЕКТ” (Підрядник) та Державним підприємством “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька АЕС” (Замовник) укладений Договір № 11013/21/19-121-08-21-10457 на виконання робіт (далі - Договір).
Частиною 1 статті 1 Закону України “Про акціонерне товариство “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” визначено, що утворення Товариства здійснюється шляхом перетворення Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” (код згідно з ЄДРПОУ 24584661) (далі - НАЕК “Енергоатом”) за рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до законодавства з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 1 Закону України “Про Акціонерне товариство “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” Товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків НАЕК “Енергоатом” із дня державної реєстрації товариства. НАЕК “Енергоатом” припиняється одночасно із державною реєстрацією Товариства.
Згідно з п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 1420 від 29.12.2023 “Про утворення акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” постановлено утворити Акціонерне товариство “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом”, 100 відсотків акцій якого належать державі, шляхом перетворення Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” (код згідно з ЄДРПОУ 24584661).
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України № 1420 від 29.12.2023 “Про утворення Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” установлено, що Товариство є правонаступником усіх майнових і немайнових прав та обов`язків Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” із дня державної реєстрації товариства; відокремлені підрозділи Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” із дня державної реєстрації товариства продовжують функціонувати як відокремлені підрозділи товариства (філії, представництва).
В пункті 1 Статуту Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1420 від 29.12.2023, зазначено, що Акціонерне товариство “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” утворено в результаті реорганізації шляхом перетворення Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” відповідно до Закону України “Про акціонерне товариство “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом”.
З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формування вбачається, що за ідентифікаційним кодом 24584661 припинено юридичну особу - Державне підприємство “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” та зареєстровано за цим кодом Акціонерне товариство “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом”, яке є правонаступником Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом”.
Крім того, відповідно до вищезазначеної постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2023 № 1420 відокремлені підрозділи Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” із дня державної реєстрації акціонерного товариства продовжують функціонувати як відокремлені підрозділи товариства (філії, представництва).
Таким чином, Акціонерне товариство “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” (ідентифікаційний код юридичної особи 24584661) в особі філії “Відокремлений підрозділ “Запорізька атомна електрична станція” (ідентифікаційний код ВП 19355964) - відповідач у справі - є правонаступником всіх прав та обов`язків Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” (ідентифікаційний код юридичної особи 24584661) в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” (ідентифікаційний код ВП 19355964) - Покупця за Договором.
Відповідно до п.1.1. Договору Замовник доручає та зобов`язується оплатити, а Підрядник приймає на себе зобов`язання виконання проектних робіт: “Технічне переоснащення. ВП ЗАЕС, м. Енергодар, Промислова, 133. Енергоблок № 5. Турбінне відділення. Заміна захистів РЗА системи живлення власних потреб 6 кВ на мікропроцесорні пристрої (СНЕ)” Коригування проектно-кошторисноі? документаціі?.” (надалі за текстом - проектно-кошторисна документації). Код згідно з ДКПП ДК 016:2010-71.12.
Згідно п. 4.2 Договору Підрядник забезпечує розробку проектно-кошторисної документації в строки, визначені Календарним планом (додаток № 3), що є невід`ємною частиною цього договору.
В п.п. 2.1., 2.2. Договору сторони зокрема визначили, що вартість робіт за цим договором зазначається в Протоколі узгодження договірної ціни (невід`ємний додаток № 2 до договору) і визначена на підставі Договірної ціни (невід`ємний додаток № 4 до договору), складає 35000,00 грн. Крім того ПДВ 7000, 00 грн. Усього з урахуванням ПДВ 42000, 00 грн. Вартість договору являється динамічною та може уточнюватись у ході виконання проектних робіт шляхом оформлення додаткової угоди.
Відповідно до п. 2.3 Договору, оплата виконаних робіт здійснюється за фактично виконаний обсяг робіт на підставі Акта здачі-приймання виконаних робіт, підписаного обома сторонами, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Підрядника протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з дати підписання Акта здачі-приймання виконаних робіт. Оплата Замовником частими вартості робіт у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від Підрядника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку.
Згідно п.п. 5.1., 5.4 Договору, після завершення виконання робіт згідно Календарного плану підрядник протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту завершення виконання робіт надає замовнику проектно-кошторисну документацію, оформлену відповідно до п. 4.6 даного договору та Акт здачі-приймання виконаних робіт у кількості 4-х примірників. Підтвердженням належного виконання робіт за договором є підписання сторонами Акта здачі-приймання виконаних робіт.
Зі змісту п. 5.6 Договору слідує, що Підрядник, який є платником ПДВ, зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі та зареєструвати її в ЄРПН у строки, визначені для реєстрації податкової накладної чинним законодавством України.
У пункті 5.6 Договору також зазначена електронна адреса Замовника для листування в рамках адміністрування ПДВ.
Як свідчать матеріали справи, 19.08.2021 сторонами підписаний Акт № 1 здачі-приймання виконаних робіт до Договору № 11013/21/19-121-08-21-10457 від 13.07.2021: “Технічне переоснащення. ВП ЗАЕС, м. Енергодар, Промислова, 133. Енергоблок № 5. Турбінне відділення. Заміна захистів РЗА системи живлення власних потреб 6 кВ на мікропроцесорні пристрої (СНЕ)” Коригування проектно-кошторисноі? документаціі?.”
В акті зазначено, що виконана робота задовольняє умовам договору і завданню на проектування № 70 та належним чином оформлена. Вартість виконаних робіт по Акту № 1 становить: 35000,00 грн. Крім того ПДВ 20%: 7000,00 грн. Усього з урахуванням ПДВ 42000, 00 грн.
На виконання п. 5.6 договору позивач здійснив реєстрацію податкової накладної № 15 від 19.08.2021 у Єдиному реєстрі податкових накладних 28.08.2021 на суму 35000 грн., ПДВ 20% 7000 грн., усього 42000 грн., про що свідчить надана квитанція. У вказаній квитанції зазначено, що за результатами обробки ДОКУМЕНТ ПРИЙНЯТО (копії містяться в матеріалах справи).
Проте, як зазначив позивач, відповідач в порушення умов Договору не вчасно виконав зобов`язання з оплати виконаних позивачем робіт згідно з Актом № 1 від від 19.08.2021.
Так, згідно умов договору № 11013/21/19-121-08-21-10457 від 24.06.2021, відповідач 03.02.2022 перерахував 42000,00 грн вартості виконаних робіт, що підтверджується платіжною інструкцією № 2418 від 03.02.2022 на суму 42000, 00 грн.
Розглянувши та проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши надані позивачем письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, виходячи з наступного.
За змістом ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення зобов`язання (правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку), зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
В частині 1 ст. 854 ЦК України визначено: якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.
Згідно з ч. 4 ст. 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.
Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
В пункті 2.3 Договору визначено, що оплата виконаних робіт здійснюється на підставі Акта здачі-приймання виконаних робіт, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Підрядника протягом 60 календарних днів з дати підписання Акта здачі-приймання виконаних робіт. Оплата Замовником частини вартості робіт у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від Підрядника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку.
Акт № 1 здачі-приймання виконаних робіт від 19.08.2021 до Договору № 11013/21/19-121-08-21-10457 від 13.07.2021, підписаний сторонами без зауважень.
В матеріалах справи міститься копія податкової накладної № 15 від 19.08.2021 на суму вартості робіт за вищевказаним Актом, яка згідно з квитанцією про реєстрацію податкової накладної була зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних 28.08.2021 за № 9247984603.
Згідно умов укладеного договору грошове зобов`язання мало бути виконане у строк до 18.10.2021 включно
Матеріали справи свідчать, що відповідачем оплата робіт здійснена лише 03.02.2022.
Викладені у відзиві відповідача доводи щодо розмежування строку оплати вартості виконаних робіт без урахування ПДВ та оплати суми ПДВ є необґрунтованими з огляду на наступне.
Податок на додану вартість (ПДВ) - це непрямий податок, який входить в ціну товарів (робіт, послуг) та сплачується покупцем, але його облік та перерахування до державного бюджету здійснює продавець (податковий агент).
Зазначення у п. 2.3 Договору, що оплата Замовником частини вартості робіт у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від Підрядника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку, не змінює строку щодо оплати вартості робіт в частині суми ПДВ.
В даному випадку має значення сам факт здійснення реєстрації податкової накладної і якщо дата реєстрації накладної припадає у межах 60-денного строку з дати підписання акту, відповідач повинен здійснити повну оплату виконаних робіт з урахуванням ПДВ в межах визначеного строку - 60 календарних днів з дати підписання акту.
Крім того, відповідач мав право (у разі необхідності) самостійно отримати інформацію щодо зареєстрованої позивачем податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Суд також враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 10.01.2024 у справі № 904/6023/19 (904/4903/22), відповідно до яких, виходячи з положень статей 173, 174 ГК України, навіть нездійснення реєстрації податкової накладної, розрахунку коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних протягом передбаченого законодавством строку не є порушенням правил здійснення господарської діяльності - невиконанням господарського зобов`язання, оскільки обов`язок зі складання та реєстрації податкових декларацій виникає саме на підставі податкового законодавства. Водночас зазначення сторонами у договорі про обов`язок здійснити реєстрацію податкової накладної, розрахунку коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних протягом передбаченого законодавством строку не має наслідком зміну характеру відповідних правовідносин з податкових на господарські.
На підставі викладеного, заперечення відповідача щодо ненастання строку виконання зобов`язання в частині оплати суми ПДВ є безпідставними.
Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача суми 2168,30 грн. пені, нарахованої за період прострочення з 19.10.2021 по 02.02.2022 включно.
Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 ЦК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. 
Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 ЦК України).
В пункті 6.2 Договору сторони визначили, що за порушення строків оплати виконаних робіт Замовник сплачує Підряднику пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період нарахування пені. Нарахування пені здійснюється за весь час прострочення виконання зобов`язання.
Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Таким чином, приписами частини шостої статті 232 ГК України передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. Водночас, законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду, як то визначено у вказаній нормі ГК України. При цьому перебіг цього строку починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок перебігу такого строку не може бути змінений за згодою сторін.
Судом враховано, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 “Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2” від 11.03.2020 № 211 на всій території України був установлений карантин з 12.03.2020, який неодноразово продовжувався.
02.04.2020 набрав чинності Закон України №540-IX від 30.03.2020 року “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)”, яким Розділ IX Прикінцевих положень Господарського кодексу України доповнений пунктом 7, відповідно до якого визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
За таких обставин, з введенням в дію Закону України від 30.03.2020 № 540-IX фактично було надано можливість нараховувати штрафні санкції більше, ніж за шість місяців і на строк, протягом якого на території України діяв установлений карантин.
Постановою Кабінету Міністрів України № 651 від 27 червня 2023 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Отже нарахування позивачем пені за визначений ним період прострочення з 19.10.2021 по 02.02.2022 є правомірним.
Розрахунок пені за вказаний період у встановленому у договорі розмірі - 0,1% від суми простроченого платежу виконано позивачем правильно, не перевищує подвійну облікову ставку НБУ, що діяла в період за який заявлена до стягнення, тому позовні вимоги в частині стягнення суми 2186,30 грн є обґрунтованими.
За прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача суми 369,37 грн - 3% річних, нарахованих за період прострочення з 19.10.2021 по 02.02.2022 та суми 1143,69 грн інфляційних втрат за період прострочення: листопад 2021 року – січень 2022 року.
Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (такі висновки наведено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18).
Аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень ст. 625 Цивільного кодексу України, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, від 19.07.2023 у справі № 910/16820/21 зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.
Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Отже визначене ч. 2 ст. 625 ЦК України право стягнення інфляційних втрат і 3% річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).
Таким чином, незалежно від того, що стало причиною відсутності у боржника необхідної суми грошей (об`єктивні обставини чи суб`єктивна недбалість боржника), це не звільняє його від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт прострочення відповідачем оплати робіт на суму 42000,00 грн. у встановлений договором строк, у позивача виникло право на нарахування сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, за весь час прострочення вказаного грошового зобов`язання.
Перевіривши наведені у позовній заяві розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд встановив, що їх здійснено правильно, розрахунки є обґрунтованими, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 369,37 грн. 3% річних та суми 1143,69 грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню у заявлених позивачем розмірах.
Щодо застосування позовної давності щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд зауважує наступне.
Постановою Кабінету Міністрів Украі?ни від 11 березня 2020 року № 211 “Про запобігання поширенню на територіі? Украі?ни гострої респіраторної? хвороби COVID- 19, спричиненоі? коронавірусом SARS-CoV-2” з 12 березня 2020 року на всіи? територіі? Украі?ни було встановлено карантин. 
Законом Украі?ни від 30 березня 2020 року № 540-IX “Про внесення змін до деяких законодавчих актів Украі?ни, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантіи? у зв`язку з поширенням коронавірусноі? хвороби (COVID-19)” (далі - Закон № 540-IX) розділ “Прикінцеві та перехідні положення” Цивільного кодексу Украі?ни доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час діі? карантину, встановленого Кабінетом Міністрів Украі?ни з метою запобігання поширенню коронавірусноі? хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк діі? такого карантину. Цеи?? Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року. 
Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX. 
Подібнии? правовии? висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22). 
Строк діі? карантину неодноразово продовжувався, а відмінении? він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів Украі?ни від 27 червня 2023 року № 651 “Про відміну на всіи? територіі? Украі?ни карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на територіі? Украі?ни гостроі? респіраторноі? хвороби COVID-19, спричиненоі? коронавірусом SARS-CoV-2”. 
Отже, під час діі? карантину позовна давність була продовжена з 02.04.2020 до 30.06.2023. 
Поряд із цим Указом Президента Украі?ни від 24 лютого 2022 року № 64/2022 “Про введення воєнного стану в Украі?ні” було введено воєннии? стан в Украі??ні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з віи?ськовою агресією росіи?ськоі? федераціі? проти Украі?ни. Надалі строк діі? воєнного стану в Украі?ні неодноразово продовжувався Указами Президента Украі?ни, цеи? стан триває до теперішнього часу, а саме до 06.05.2026.
Законом Украі?ни від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ “Про внесення змін до Податкового кодексу Украі?ни та інших законодавчих актів Украі?ни щодо діі? норм на період діі? воєнного стану” (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ “Прикінцеві та перехідні положення” Цивільного кодексу Украі?ни доповнено пунктом 19, згідно з яким у період діі? в Украі?ні воєнного, надзвичаи?ного стану строки, визначені статтями 257- 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк и?ого діі?. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року. 
Надалі Законом Украі?ни від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ “Про внесення змін до Цивільного кодексу Украі?ни щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини” пункт 19 розділу “Прикінцеві та перехідні положення” Цивільного кодексу Украі?ни викладено в новіи? редакціі?, відповідно до якоі? у період діі? воєнного стану в Украі?ні, введеного Указом Президента Украі?ни “Про введення воєнного стану в Украі?ні” від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом Украі?ни від 24 лютого 2022 року № 2102-IX “Про затвердження Указу Президента Украі?ни “Про введення воєнного стану в Украі?ні”, перебіг позовноі? давності, визначении? цим Кодексом, зупиняється на строк діі? такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року. 
Таким чином, в умовах діі? воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29.01.2024, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинявся. Відновлено обчислення строків позовноі? давності лише 04.09.2025 року із набуттям чинності Закону Украі??ни “Про внесення зміни до розділу “Прикінцеві та перехідні положення” Цивільного кодексу Украі?ни щодо поновлення перебігу позовноі? давності” від 14.05.2025 № 4434-IX. 
За таких обставин звернення до суду з позовними вимогами про стягнення інфляціи?них втрат та трьох процентів річних без обмеження останніми трьома роками, що передували подачі позову, є обґрунтованим.
Заперечення відповідач щодо недотримання позивачем умов п. 8.2 Договору щодо обов`язковості досудового порядку врегулювання спорів між сторонами судом відхиляються як безпідставні, виходячи з такого.
Чинне господарське законодавство України передбачає процедуру досудового врегулювання спору шляхом пред`явлення претензії, яка має бути оформлена з дотриманням відповідних вимог законодавства.
Відповідно до статті 19 ГПК України сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом. Особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.
Слід зазначити, що спосіб захисту свого порушеного права шляхом досудового врегулювання спору не є обов`язковим до правовідносин, що складаються між сторонами, оскільки право особи на звернення до суду передбачено статтею 55 Конституції України, статтями 15, 16 ЦК України та відповідними нормами Господарського процесуального кодексу.
Даної позиції дотримується Конституційний Суд України, який в своєму рішенні від 09.07.2002 № 15-рп/2002 дав роз`яснення застосування способу захисту свого порушеного права шляхом досудового вирішення спору. Так, зокрема Конституційний Суд України зазначив, що: можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту, утому числі досудового врегулювання спору; обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист; обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.
Таким чином, за загальним правилом, претензійний порядок захисту своїх порушених прав є додатковим, а не основним засобом правового захисту, і використання чи невикористання такого засобу ніяк не впливає на можливість подати відразу позов до суду.
При цьому, суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.
Відповідачем контррозрахунок суми штрафних санкцій заявлених позивачем до стягнення суду не наданий.
Відповідно до ч., ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.
Доводи відповідача суд визнав хибними.
На підставі викладеного, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, заснованими на законі, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача. 
Керуючись ст., ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ
Позов задовольнити.
Стягнути з Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ідентифікаційний код юридичної особи 24584661) в особі філії “Відокремлений підрозділ “Запорізька атомна електрична станція”, (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, код ЄДРПОУ ВП 19355964) на користь Акціонерного товариства “Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут “ЕНЕРГОПРОЕКТ”, (61005, м. Харків, пр. Героїв Харкова, буд. 10/12, ідентифікаційний код юридичної особи 14078902) - 369 (триста шістдесят дев`ять) грн 37 коп. 3 % річних; 1143 (одна тисяча сто сорок три) грн 69 коп. інфляції; 2186 (дві тисячі сто вісімдесят шість) грн 30 коп. пені та 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. судового збору.
Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12.02.2026.

Суддя Т.А. Азізбекян