КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Провадження № 11-кп/824/1477/2026 Категорія: ч. 4 ст. 185 КК України
ЄУН: 759/20096/24 Суддя у суді І інстанції: ОСОБА_1 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
4 лютого 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді:  ОСОБА_2 
суддів  ОСОБА_3  
ОСОБА_4 
за участю секретаря  ОСОБА_5 
прокурора  ОСОБА_6  захисника (в режимі ВКЗ)  ОСОБА_7 
обвинуваченого (в режимі ВКЗ)  ОСОБА_8 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 12024100080002746за обвинуваченням 
ОСОБА_8 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, який зареєстрований за адресою:  АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 11 серпня 2017 року Корольовським районним судом м. Житомира за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення строком на 9 років, звільненого 10 лютого 2021 року по відбуттю покарання, - 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, 
за апеляційною скаргою прокурора Святошинської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 13 листопада 2024року,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України обвинуваченого ОСОБА_8 звільнено від відбуття покарання з випробуванням, із іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. 
Цим же вироком вирішена доля речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що 27 серпня 2024 року, приблизно о 18.00 годин, перебуваючи поблизу МАФу з назвою «Брусилівські ковбаси», що експлуатується ТОВ «Торговий дім «Брусилівські ковбаси», розташованого на території ринку «Дніпро» по бул. М. Руденка, 13, в м. Києві, побачив інверторний газово-бензиновий генератор KS3100IGSKONNERSOHNEN, який стояв біля вищевказаного МАФу «Брусилівські ковбаси» та який знаходився у вимкненому стані у вільному доступі, тобто, не захищений будь-якими засобами від викрадення.
У вказаний вище час та місці у ОСОБА_8 раптово виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме інверторного газово-бензинового генератора KS3100IGSKONNERSOHNEN серійний номер 202212295355, вартістю 30166,70 грн. (тридцять тисяч сто шістдесят шість гривень сімдесят копійок), що належить ТОВ «Торговий дім «Брусилівські ковбаси», тобто, ОСОБА_8 визначив зазначений інверторний газово-бензиновий генератор як предмет свого злочинного посягання.
Реалізуючи вказаний вище злочинний умисел, ОСОБА_8 , у той же день - 27 серпня 2024 року, приблизно о 18.00 годин, перебуваючи поблизу МАФу з назвою «Брусилівські ковбаси», що експлуатується ТОВ «Торговий дім «Брусилівські ковбаси» на території ринку «Дніпро», за адресою: м. Київ, бул. М. Руденка, 13, у Святошинському районі, усвідомлюючи, що в країні введено та продовжує діяти воєнний стан і, відповідно, розуміючи що діє в умовах воєнного стану, переконавшись та усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи таємно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, розуміючи протиправний характер своїх дій, розуміючи суспільно небезпечні наслідки від своїх дій та бажаючи їх настання, користуючись тим, що ніхто з працівників «Брусилівські ковбаси» не спостерігає за інверторно газово-бензиновим генератором KS3100IGSKONNERSOHNEN та за його діями, взяв вказане майно до рук та з метою доведення свого злочинного вищевказаного умислу до кінця, зберігаючи таємність своїх дій, покинув місце вчинення злочину, покинув межі території ринку «Дніпро», після чого обернув таємне викрадене майно на свою користь та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, таким чином довів вказаний злочинний умисел до кінця, завдавши ТОВ «Торговий дім «Брусилівські ковбаси» майнової шкоди на загальну суму 30166, 70 грн. 

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій обвинуваченого, прокурором подана апеляційна скарга, в якій прокурор просить вирок скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, прокурор зазначає, що вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме безпідставному звільненні обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, а також у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Як вважає прокурор, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання належним чином не врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, характер суспільної небезпечності особи обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_8 вчинив умисний тяжкий корисливий злочин, будучи раніше судимим. На думку прокурора, вказане свідчить про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого та необхідність призначення йому покарання з реальним відбуттям.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_7 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим. 

Представник потерпілої особи, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце апеляційного суду, в судове засідання не з`явився. Від нього надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. 
Зважаючи на позицію учасників апеляційного провадження, положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає можливим проведення апеляційного розгляду за його відсутності. 

Заслухавши доповідь судді, 
- позицію прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, 
- захисника та обвинуваченого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, при цьому обвинувачений додатково вказав, що викрав генератор, оскільки хотів його продати, бо не мав, що їсти, проте, подумав та вирішив повернути, бо зробив неправильно. Однак, коли він повернув генератор, йому повідомили, що вже подана заява, і суд буде розбиратися з цим;
- перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Перевіркою матеріалів судового провадження встановлено, що фактичні обставини кримінального правопорушення під час судового розгляду ніким не оспорювалися і дослідження доказів щодо цих обставин судом визнано недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України. Встановлені обставини кримінальних правопорушень ніким з учасників судового розгляду не оспорюються як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України, щодо фактичних обставин кримінального правопорушення перевірці апеляційним судом не підлягають. 
За встановлених судом першої інстанції обставин дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК Українияк таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану, що не оспорюється й сторонами кримінального провадження.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора в частині недотримання судом першої інстанції вимог закону при призначенні обвинуваченому покарання, колегія суддів доходить такого висновку. 

Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. 

За змістом ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання:
1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;
2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;
3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно з ч. 2 вказаної статті особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції наведених вимог дотримався не у повному обсязі.

Так, за змістом оскаржуваного вироку, вирішуючи питання про призначення виду і розміру покарання обвинуваченому, місцевий суд врахував  ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, обставини скоєння злочину, дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, судимий, не працює, одружений, його відношення до скоєного, що шкода, завдана злочином, відшкодована в повному обсязі шляхом повернення викраденого майна, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставину, що обтяжує покарання останнього, - рецидив злочину, та дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі.
Поряд з цим, суд дійшов висновку, що перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим вважав за необхідне застосувати до нього ст. 75 КК України.

Однак, колегія суддів частково погоджується з таким рішенням суду. 

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться в абзаці 2 пункту 9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 23 жовтня 2003 року, із змінами та доповненнями, рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Таким чином, підставою звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, виявлене у мотивованому висновку, про можливість її виправлення без відбування покарання. 

Однак, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції у вироку на підтвердження прийнятого рішення не навів жодних обставин, які б давали суду підстави дійти висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання у виді позбавлення волі, про що обґрунтовано вказав прокурор в апеляційній скарзі.

Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому судом належним чином не враховані дані про особу обвинуваченого, а саме, щобудь-яких даних, що обвинувачений працює або має постійне джерело доходів, матеріали справи не містять і стороною захисту не надано, є раніше судимою особою, що свідчить про відсутність будь-яких перепон для обвинуваченого для вчинення корисливих злочинів.
Також, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції не враховано в достатній мірі спосіб вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.
За встановлених обставин, колегія суддів доходить висновку про відсутність передбачених законом підстав для звільнення обвинуваченого на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі за вчинене кримінальне правопорушення, а, відтак, висновок суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та звільнення його від відбування покарання на підставіст.75 КК Україниє необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам вказаної статті, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про застосування судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання закону України про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню. 

Враховуючи застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, який не підлягає застосуванню, що потягло за собою неправильне звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання, що відповідно до положень ст. 409 КПК України є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання, колегія суддів доходить висновку про скасування вироку суду в частині призначеного покарання та ухвалення в цій частині на підставі ст.ст. 413, 420 КПК України нового вироку судом апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання, яке слід призначити обвинуваченому, з огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення, вартість викраденого майна, дані про особу обвинуваченого, обставину, що обтяжує покарання, - рецидив злочину, колегія суддів доходить висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально. 

Разом з тим, враховуючи, те, що обвинувачений страждає на ряд тяжких хронічних захворювань, у 2024 році проходив курс психосоціальної реабілітації у реабілітаційному центрі ГС «Міжнародна Антинаркотична Асоціація», обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування заподіяної шкоди шляхом повернення викраденого майна, що знайшло своє відображення й в обвинувальному акті, колегія суддів вважає, що встановлені обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та дають підстави для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України та призначення йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 185 КК України.

Таким чином, з огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення частково.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 - задовольнити частково. 

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 13 листопада 2024 рокущодо ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України - скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок:
Призначити ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України покарання, з застосуванням ст. 69 КК України, у виді 2 років позбавлення волі. 

Строк покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання. 

В іншій частині вирок залишити без змін. 

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржений до суду касаційної інстанції протягом 3 місяців з дня його проголошення

Судді:

______________________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_10